32 
s tyčinkami a nerozeznatelně spolu srůstají (obr. 33) ; na vrcholku nese rovnou 
čnělku, zakončenu paličkatou bliznou. Uprostřed semeníka jest volný sloupek 
(semenice) nesoucí četná vajíčka. 
Plod je podlouhlá, jednopouzdrá tobolka (obr. 34 / _4), zahalená vytrvalým 
kalichem (k) . Obsahujíc četná semena upevněná na střední, sloupečkovité seme- 
nici (/), otvírá se dozravši na vrcholku 5 zákališními zuby, které bývají obyčejně 
opět rozeklány ve dva zoubky. 
Kdežto květy a nedospělé tobolky jsou více méně převislé, aby vnitřní ústroje 
netrpěly deštěm, staví se zralé tobolky přímo (srovn. obr. 35), otvírajíce se ovšem 
jen za slunečná. Kdyby tobolky zůstaly převislými, padala by semena zrovna 
pod rostlinu, což by budoucímu pokolení rozhodně bylo nepříznivo; takto však 
zralá semena, mohouce z otevřených tobolek vypadávat! jen tehdy, pohybuje-li jimi 
vítr, roztrušují se dále od rostliny mateřské. 
U této i jiných druhů prvosenek vyskytuje se tak zv. rů z n očnělečn ost 
neboli h eterosty 1 i e, jejíž význam objasnil Ch. Darwin. 
Vedle rostlin s květy o krátkých čnělkách a o tyčinkách vetknutých skoro až 
v jícnu koruny (obr. 34 F.^ možno totiž nalézti stejně často rostliny o dlouhých 
čnělkách a o tyčinkách vetknutých hluboko v kor. trubce (obr. 34 /j). Položíme-li 
takové dva různé květy vedle sebe, pozorujeme, že tyčinky jednoho a blizna dru- 
hého jsou ve stejné výšce. Účel tohoto zařízení jest, aby hmyz, hledající ve kvě- 
tech medovinu, přenášel na blizny pyl z jiných květů a to z květů jiné rostliny, 
nikoli z květů rostliny téže. Pokusy bylo zjištěno, že semena, vyvinuvší se z va- 
jíček zúrodněných pylem cizí rostliny, vzrůstají ve statnější rostliny nežli semena, 
vyvinuvší se z vajíček zúrodněných pylem rostliny svojí. Zajímavo, že i pylová 
zrnka jsou dvojí: pocházejíce z prašníků květů krátkočnělečných, mají v prů- 
měru asi 30 um, kiežto z prašníků květů dlouhočnělečných sotva 20 /tm; musíť 
zajisté pylová zrnka prvého druhu, přenešena byvše na blizny dlouhých čnělek, 
vyhnati mnohem delší pylovou láčku, aby se dostala k vajíčkům, nežli pylová 
zrnka druhého druhu, která otírá hmyz o blizny krátkých čnělek. 
Prvosenka jarní roste hlavně na lesních, sušších lukách a v křovištích. Květy, 
rozvíjející se v dubnu a máji, i kořeny sbírají se do lékáren. 
Thé z květů petrklíče odporučuje se těm, kteří trpí slabostí nervů, závratí 
a migrénou. Rovněž doporučuje se proti nespavosti. 
K jménu petrklíč připojuje se pěkná báje: Když sv. Petr se dověděl, že 
vedle jeho klíčů, jimiž brány nebes hodným duším otvírá, vy.skytují se též paklíče, 
jimiž podloudně dostati se chtějí duše nehodné, tak se ulekl, že mu klíče vypadly 
z rukou a padajíce od hvězdy k hvězdě, dopadly až k zemi a do půdy její se za- 
ryly. I vypučely z nich prvosenky, jež svazkem zlatých kvítků svých svazek klíčů 
Petrových prozrazují a nemohouce otvírati na této hrudě zemské lidem brány nebes, 
otvírají alespoň brány bohyně Vesny, jimiž hrne se celý zástup milých, líbezných 
dítek Flořiných. 
Pozn. V okolí Prahy a v Českém Středohoří vyskytuje se odrůda s listy na rubu 
bělavě plstnatými a v dlouhý, úzký řapík staženými — p. uherská (P. pannonica 
Kerner). 
2. P. bledožlutá neboli vyšší (P. elatior Jacq., P. veris y? L. — obr. 35) 
podobá se velice předcházející, od které se poznává těmito znaky: má nevonné, 
větší, bled ožiti té koruny, jejichž okraj jest rozeklán skoro až ke spodu v cípy 
ploše rozložené (nikoli vyduté); žlutavě bílý kalich má zuby šidlovitě zašpičatělé 
a jest jen o málo delší nežli polovice trubky korunní (kdežto u p. jarní jest 
normální postavení tyčinek slově li ap 1 os t e ni on i e (viz Slovník termiii. ve sv. I.), bylo 
postavení tyčinek u prvosenkovit^xh rostlin nazváno h a plos t em o n ií neprav on. Nepravá 
haplosteinonie je celkem vzácná; vysk 3 ’tnje se na př. též u trávničk}' (Armeriak 
