Řád X. Zárazovité (Orobancheae) 
jsou vesměs byliny nezelené a cizopasnice kořenové, mající místo listů na lody- 
hách pouze šupiny. Souměrné, dosti úhledné květy (obr. 68 ) jsou sestaveny v ko- 
nečných klasech. Mají 21istý nebo 4 — 5zubý kalich, nejéastěji trubkovitě zvonko- 
vitou, mírně na hřbetě ohnutou, nejdoleji trochu dužnatou, krátce 2 pyskou, dole 
obříznutě se oddělující, ale na plodu setrvávající a usýchající korunu, 4 dvojmocné 
tyčinky ke koruně přirostlé a svrchní, na podplodním terci sedící, dlouhočnělečný 
semeník, z něhož dozrává jednopotizdrá, mnohosemenná tobolka o čtyřech nástěn- 
ných semenicích, otvírající se buď skulinami nebo chlopněmi [f). 
Semena záraz (z) jsou nad míru drobounká a četná; v jedné tobolce jich 
bývá několik set a na celé rostlině mnoho tisíc. A přece z tohoto ohromného počtu 
semen podaří se sotva tisícímu vzrůsti v rostlinu. Dle pozorování Kochových 
mohou totiž semena záraz jen tenkráte vyklíčiti a vzrůsti v rostlinu, jsou-li v těs- 
ném styku s kořenem nějaké jiné rostliny nebo v nepatrné, 2 7 /ivi nepřesahující 
vzdálenosti od něho. Ač, jsouce velice drobounká a lehounká, mohou s prosakující 
vodou dešťovou vniknouti hluboko do půdy, přece jest to veliká náhoda, dosta- 
noii-li se tak blízko ke kořeni nějaké vhodné hostitelky. Dlužno totiž míti na 
paměti, že každý druh záraz volí si jen určité rostliny, na jejichž kořenech cizo- 
pasí ; na kořenech jiných rostlin se mu nedaří. 
Vývoj mladé rostlinky zárazové z drobounkého semene (obr. 69) jest velice 
zajímavý. Obsahujíc v bílku nepatrný kel beze stopy po dělohách, semeno (/) vy- 
žene za příznivých okolností jakýsi ^kořínek", kterýž, setkav se s kořenem vhodné 
hostitelky, počne na spodním konci tloustnouti, co zatím horní konec vězí dosud 
v slupce semenní (obr. 69 2 , j, 4 ). A tak podobá se mladičká záraza malinké lá- 
hvičce nesoucí na vrcholku čapku — slupku semenní. Přissavši se pevně ke ko- 
řeni své hostitelky a těsně s ním srostši, mladičká záraza čerpá z něho všechnu 
výživu a nabývá, na horním konci odumírajíc, znenáhla tvaru hrbolaté hlízky zvící 
jáhlového zrnka ( 5 , 6 , 7 ). Posléze prodlouží se hrboulky hlízky v kořínky (éí), které 
se přissají na sousední kořeny hostitelky, hlízka jsouc takto zajištěna, stále se zve- 
ličuje a dosáhnuvši určité velikosti, vyvine na vrcholku pupen, z něhož vzroste 
květonosná lodyha. ^ 
Z naší květeny patří k tomuto řádu jediný rod záraza (Orobanche), který 
obsahuje četné druhy nesnadno od sebe rozeznatelné. Někteří však rozvrhují tento 
rod ve dva: a) Oronbache - s kalichem 21istým, jediným listenem podepřeným 
a s tobolkami pukajícími skulinami; b) Phelipaea — s kalichem zvonkovitě trubko- 
vitým, 4 --5zubým, se třemi listeny pod každým květem a s tobolkami pukajícími 
chlopněmi. 
Určování jednotvárných druhů záraz stává se tím nesnadnějším, že často týž 
druh na rozličných rostlinách cizopase, nabývá rozličného vnějšku. Při sbírání od- 
') Zevrubnější výklad klíčení a cizopasuého života záraz podal spisovatel tohoto 
díla v pojednání »0 cizopasn3’ch rostlinách je vn osnubn3'c h« ve školních progra- 
mech c. k. českého gymnasia v Olomouci z roků 1890 a 1891. 
