60 
2. Z. hřebíčková (O. caryophyllacea^ Sm., O. galii- Duby - obr. 71) po- 
dobá se celkem předch., s níž zejména v tom se shoduje, že má trubkovitě zvon- 
kovitou, na hřbetě mírným obloukem prohnutou, dole s úženou (břichatě 
n e n ap u ch 1 oii) korunu (7^) a tyčinky ke koruně přirostlé až v nejdolejší pětině 
trubky; liší se však od ní, že vícežilné lístky kališní (k) bývají většinou 2klané, 
jen málo přes polovici trubky kor. sahající a v předu dole spolu srostlé 
nebo alespoň se dotýkající, a laloky spodního pysku korunního (c) vesměs asi 
stejně veliké. Barva koruny jest žlutá až temně nachově hnědá. Blizna je na- 
chová, řidčeji žlutá. 
73. Záraza la-vavá ’ 
F květ, podélný řez korunou. 
pětině její trubky (zcela 
červen ohnědě vroubená. 
Vyskytuje se v křovích, po krajích lesův a na 
horských lukách v širším okolí pražském, záp. Polabí a 
Teplicko-Žatecku, jakož i v střední a jižní Moravě a v okolí 
Těšína ve Slezsku, cizopasíc na kořenech rozličných sví- 
zel ů (povázce, lesního, syřišťového) ; proto ji Duby na- 
zval z. svízelovou. H ř e b í ě k o v o u se zove odtud, 
že květy její páchnou karafiátem (hřebíčkem). Kvete v týž 
čas jako předch. 
3. Z. bledokvětá (O. pallidiflora Wimm., O. pro- 
cera^ Koch., O. cirsii^ Fr. - obr. 72) náleží k nejpěknějším 
druhům záraz. Má 3 — 8 dm vysokou, na spodu hlízovitě 
napuchlou, hnědožlutou lodyhu, ukončenou prodlouženým, 
dosti řídkým klasem bledě h 1 í n o ž 1 u t ý c h, ě e r v e n a v ě 
žilkovaných květů. Lístky kališní (/ř) jsou ze širšího 
spodu kopinaté, dlouze zakoněité, sahajíce přes polovinu 
trubky korunní. Koruny (c) jsou trubkovitě zvonkovité, 
na hřbetě mírně ohnuté a na spodu břichatě roz- 
šířené; laloky spodního pysku (r^) jsou vesměs skoro 
stejně veliké. Tyčinky přirůstají ke koruně jako u obou 
předch. až v dolní její čtvrtině nebo pětině. Blizna je ěer- 
venohnědá nebo žlutavá. Jest oproti ostatním, vytrvalým 
druhům bylinou jednoletou. 
Byla pozorována na polích, úhorech a travnatých 
kopcích v některých okresích Čech (Louny, Litoměřice, 
Jičín, Král. Hradec,^ Pardubice), jakož i v jižní a střední 
Moravě (Mikulov, Čejě, Prostějov), cizopasíc na bodlá- 
cích (Carduus) a pcháěích (Cirsium), odkudž ji Fries 
nazval z. pcháěovou. Dobou květu shoduje se s oběma 
předch. 
4 . Z. krvavá (O. cruenta Bertol., O. gracilis^ Sm. 
— obr. 73) shoduje se tvarem korun v ( 7 ^), na spodu bři- 
chatě rozšířené a na hřbetě mírně prohnuté, se z. bledo- 
k větou. Jest však štíhlejší a slabší, pouze 2 — dm vysoká 
a uvnitř koruny tmavě krvavá, \ně na hřbetě čer- 
veně naběhlá. Vejčitě kopinaté lístky kališní jsou většinou ve 
2 zuby rozeklány a tyčinky přirostlé ke koruně v dolní 
nad dolejškem — jako u druhu předch. Blizna je žlutá. 
Jest bylina vytrvalá. 
Cizopasí na kořenech rozličných m o tý 1 o k v ě t ý c h, zejména na ští rovní ku 
(Lotu-s), kručince (Genista), bílojeteli (Dorvcnium) atd. 
Viz pozn. na str. 262 ve sv. II. — -) Galium = svízel (viz tam). 
Lat. proccrus = štíhlý. 
■‘i Cirsium = pcháč (viz tam). 
Lat. g r a c i 1 i s — štíhlý. 
