112 
malokvětého (str. 109). Opylení však pylem vlastním, ku konci doby květní, jest 
jiné : místo aby se prodloužila čnělka, prodlouží se koruna, čímž prašníky se po- 
sunou do předu a dotknouce se blizny, která je dříve přerůstala, něco pylu na ni 
setrou. 
Roste porůznu nejraději v obilí, zvláště v hornatějších polohách. Kvete 
hlavně až v červenci a srpnu. 
4. K. úzkolistý (Rh. serotinus^ Schónheit, Rh. angustifolius^ Cel. -- obr. 148) 
má lodyhu černě čárkovanou, obyčejně lysou, nahoře nejěastěji větevnatou, čárko- 
ví té až čárkovitě kopinaté, na spodu zaokrouhlené, ostře pilovité, 
v dolejší části lodyhy krátce řapíkaté listy, bledozelené listeny po kraji 
rozeklány v uzounké, špičaté, skoro osinovitě zakončené zuby a tmavě 
zlatožluté, veliké koruny (F) v ústí modře kropenaté; zuby hořejšího pysku 
jsou úzce podlouhlé, namnoze modré. Semena R) mají širokou, blanitou obrubu. 
150. \^ŠIV€C lesní j F, c podélný řez korunou; k kalich, / zralá tobolka, a tyčinka. 
Opylení je téhož způsobu jako u druhu předch. 
Roste ve světlých lesích a na keřnatých stráních porůznu, ale obyčejně po- 
spolitě, zejména v polabské nížině, v Krkonoších a horách Jizerských jakož i v je- 
jich předhořích, v poříčí Plouěnice, v Teplicko-Žatecku a Krumlovsku, jakož i v Ji- 
hlavsku, Jeseníku a ve vých. části Moravy. 
Dobou květu shoduje se s druhem předch. 
5. K. horský (Rh. alpinus Baiimg., Alectorolophus-'^ pulcher^ Schummel — 
obr. 149) podobá se celkem k. většímu; má však dolní pysk zlatožluté koruny 
') Lat. se rotili US = pozdní. 
-i Slož. z lat. aiigustiis = úzk}' -|- folius = list. 
‘9 Viz požil. na str. 109. 
■*) Lat. pulcher = krásu5^ 
