127 
ynikati sosákem do kvetu právě v tom místě, kde jsou prašníky k sobě přiloženy, o to sta- 
rají se ostré štětinky, kterými hořejší ěást nitek tyčinkových jest porostlá (viz str. 110). — 3. 
Posléze blizna svadne a čnělka se seschne (obr. 169 j); prašníky však dalším vzrůstem 
nitek posunou se tak dalece do předu, že z koruny vyčnívají a jsouce nyní íjiž 
uvolněny, vysypávají zbytek svého pylu v jemných obláčcích kolem sebe; i stačí 
lehounký vánek, aby přenesl tento pyl na květy sousední, mladší a blizny je- 
jich — nezúrodnil-li jich dosud hmyz — zúrodnil jaksi dodatečně geitonogamicky. 
Když byly blizny zúrodněny, vyvinují se ze semeníků mnohosemenné to- 
bolky, které oproti všem ostatním rodům tohoto řádu jsou jedn opo u z d r é, ma- 
jíce semena upevněna na 2 postranních semenicích (diagram na obr. 168). Z té 
příčiny oddělují někteří podbílek od krtičníkovitých a zařaďují jej k zárazám. 
Zralé tobolky (obr. 168 /) pukají chlopněmi, při čemž drobounká semena 
odmršťují se daleko od rostliny mateřské. Oproti semenům záraz mají semena 
podbílku 2 dělohy. 
. A část odde/i/cii podbílku šti~ 168. Diagram a rozboi kvetu podbílku šupinatého: 
pinatého , táž podélně přeříznutá ; L F podélný řez květem, m podplodní žlázka, k kalich, c koruna ; c, táž 
podélný řez šupinou (zvětš.). podél rozčisnutá s tyčinkami; p pestík, « blizna; y zralá tobolka v kalichu. 
Podbílek roste ve stinných, lupenatých lesích, jsa rostlinou cizopasnou a spolu 
laké rostlinou masožravou. 
Ze semena jeho vyklíčí na vlhké půdě mladá rostlinka mající 2 dělohy a 
kořínek, jímž vniká kolmo do země ; po stranách kořínku hlavního vyrůstají ko- 
řínky vedlejší, které se v kypré, vlhké půdě na všecky strany rozlézají, aby se 
dostaly k živým kořenům nějakého stromu. Podaří-li se jim to, vytvoří příssavné, 
terěovité bradavky a těmi se těsně ke kořenům své hostitelky přiloží. Ze středu 
bradavek vniknou brzy po té do pletiva kořene hostitelčina ssavé buňky, jimiž 
podbílek vystřebává ze své hostitelky potřebnou potravu. Jsa takto pro budoucnost 
zajištěn, vzrůstá v šupinatý, mohutný, namnoze rozvětvený často i několik kg těžký 
oddenek, jehož konce posléze se obracejí vzhůru a vyrůstají nad zemí v květo- 
nosné lodyhy. Poněvadž vzrůstající rostlina potřebuje čím dále tím více potravy, 
jíž původní bradavičky příssavné z kořene hostitelky v dostatečné míře vystřebati 
nedovedou, vyhání po stranách oddenku vláknité kořínky, které se rozvětvují a na 
koncích naduřují v nové bradavky příssavné (obr. 166). Na podzim však, když 
