Kád XII. Pyskaté (Labiatae) 
jsou byliny, zřídka polokře se 4hrannými lodyhami a vstřícnými listy. Soumérné 
květy vyrůstají z paždí listů ve svazkovilých vidlanech zvaných polopřesleny nebo 
lichopřesleny (obr. 184), které bývají někdy na koncích lodyh tak husiě sblí- 
ženy, že činí květenství klasovitá; zřídka vyrůstají květy v paždích listů jednotlivě. 
Mají 5zubý nebo 2pyský, vytrvalý kalich a 2pyskou, nejčastěji tlamatou korunu, 
jejíž horní pysk, jsa tvořen srůstem 2 uštů, bývá namnoze vyklenut a chrání praš- 
níků před deštěm; spodní pysk, tvořený srůstem 3 uštů a proto obyčejně Slaločný, 
bývá sehnut dolů a jest oporou hmyzu, který hledá na dně koruny medové šťávy, 
přenášeje zároveň na hřbetě pyl z květu do květu (obr. 185 a 187 U ně- 
kterých rodů vyskytuje se též koruna zvonkovitá nebo nálevkoviiá, skoro pravidelně 
4cípá. Tyčinky, střídající se s ušty korunními, jsou až na několik výjimek 4 a 
to dvojmocné: 2 delší a 2 kratší, a přirůstají spodem nitek ke koruně. U většiny 
rodů jsou kratšími tyčinkami 
tyčinky zadní (vnitřní, hořejší 
— obr. 187 q), jež někdy 
i docela zakrň ují (na příklad 
u šalvěji). 
Svrchní semeník, tvořený 
původně dvěma plodolisty (dia- 
gram obr. 185), rozděluje se 
záhy anať obě pouzdra jeho 
(přední i zadní) se hřbetu se 
zaškrtí v nepravou přehrádku 
- ve 4 jednosemenné díly, které se silně vyklenou do výše, tak že čnělka 
sedí spodem svým mezi nimi (gynobasické postavení — obr. 185 f, /J. Jest pak 
čnělka jednoduchá, obyčejně značně dlouhá a na konci nejčastěji rozeklána ve 
2 blizny. Z každého jednosemenného pouzdra dozrává suchá tvrdka (obr. 185 z), 
jejíž semeno má kořínek klový obrácen dolů, čímž liší se rostliny pyskaté a 
násled. sporýšovité od blízce příbuzných rostlin drsnolistých; u těch totiž 
kořínek klový jest v semenech obrácen nahoru. 
Aby zralé tvrdky nepadaly zrovna pod rostlinu mateřskou, jsou u mnohých 
rodů stopky plodní pružné, takže nárazy větru, dešťových kapek a kolem pobí- 
hajících zvířat se ohýbají dolů, ale v následujícím okamžiku opět se již pružně 
vracejí do své původní polohy, čímž semena se z nich dosti daleko vymršťují 
(obr. 186). Zachytí-li se při tom semena v srsti nějakého čtvernožce nebo v peří 
nějakého ptáka, mohou býti roznešena po širém okolí. 
Opylení děje se většinou hmyzem, který vyssávaje z dolní části korunní 
trubky medovinu, otírá si pyl ze zralých prašníků na hřbet a přenáší jej pak na 
blizny květů jiných (obr. 187 a obr. 231). 
184. Diagiam lichopřeslemi hhichavky bíle; 
kroužky znamenají jednotlivé květy, číslice v nich posloupnost, v jaké 
se květ}' rovvíjejí. 
