207 
•s korunami bílými. Jícen koruny jest více méně zarostlý věnečkem chloupků, tak 
že voda dešťová a rosa, pylu velice škodlivá, dovnitř se nedostanou. 
Tyčinky přirůstají ke trubce korunní buď asi uprostřed (c), je-li čnčlka dlouhá, 
anebo hned v jícnu (q), je-li čnčlka krátká. Vyskytujeť se u plicníku podobná 
různotvárnost kvčtů (heterostylie), jak poznali jsme ji i účelnost její na př. u pe- 
trklíče (str. 32). 
Plod (/) se poltí jako u jiných drsnolistých ve 4 volné (ke čnčlce nepři- 
rostlé), pýřité, černohnědé tvrdky ( 2 ) sedící na lůžku ve vytrvalém kalichu, které 
jsou jako u rodů předcházejících na spodu okolo pupku vyduty. 
Opylení obstarává hmyz podobným způ- 
sobem, jak pověděno na str. 32. Za služby 
dostává se mu medoviny, která se vymě- 
šuje z podplodního terče a hromadí ve 
spodní části korunní trubky. K tomu dlužno 
dodati, že opylení pylem vlastním nebo 
pylem ze stejných kvčtů jest bez výsledku; 
pouze kvčty dlouhočnčlečné mohou dle po- 
pozorování Kernerových býti zúrodněny 
ku konci doby květní též autogamicky. Za- 
jímavo též, že kvčty nejdříve a nejposled- 
nčji rozkvétající zpravidla nevyvinují plodů; 
dle Hildebranda spočívá příčina tohoto 
zjevu v té okolnosti, že nejprvnčjší kvčty 
nemají dosti vhodných navštčvovatelů z říše 
hmyzu, nej poslednějším pak nedostává se 
dosti potravy, anyť jí kvčty předcházející 
k vytvoření plodů vyčerpaly. 
Plicník lékařský roste hojně v stinných 
lesích. Kvete již v dubnu a máji. Dříve 
užívalo se thé z listů a kořenů v lékařství 
hlavně v nemocech plic a hrtanu. Mladých 
listů pojídají v Angli jako salátu. 
Pozn. Někteří rozeznávají plicníku lé- 
kařského 2 odiiídy : 
a) RosUinys přízemními listy, jejichž čepel 282. Piknik iizkolistv ; 
jest dvakrát tak dlouhá jak široká a ž přizemni list.' ' 
řapík mnohem delší čepele, zovou pl. 
tmavým (P. obscura Dum.), poněvadž na listech bílých skvrn buď vůbec není anebo 
jsou nezřetelné. 
(i) Rostliny, jejichž přízemní listy mají čepel jen asi i rá t d e 1 š í n ež I i ši rší a 
řapík kratší čepele, nazývají p 1. skvrna tým (P. maculosa Hayne), poněvadž te- 
mnozelené listy bývají namnoze bíle skvrnitý. 
2. P. úzkolístý (P. angustifolia L., P. azurea Bess. - obr. 282) má oproti 
p 1. lékařskému, jemuž velice se podobá, listy přízemní (postranních výhonků) 
kopinaté, znenáhla v široce křídlatý řapík súžené (nikdy tence řa- 
píkaté, srdčitě vejčité), listy lodyžní zřetelně křídlatě sbíhavé a koruny s po- 
čátku červené, později blankytně modré. Také tím liší se tento druh od pl. lé- 
kařského, že má listy na svrchní straně porostlé četnými, stejně dlouhými, při- 
lehlými štětinkatými chloupky, kdežto pl. lékařský má na svrchní straně listů 
