Rád XVIII. Lilkovité (Solanaceae) 
jsou byliny, řidčeji kře nebo polokře se střídavými, bezpalistnými listy, které mí- 
vají u některých rodů velice podivné postavení, an vždy jeden větší a jeden 
menší list jsou k sobě sblíženyb Květy vyrůstají jednotlivě nebo v bezlistých vi- 
dlanech i vijanech a to ěasto nikoli z paždí listů, nýbrž zdánlivě proti spodinám 
listovým nebo po stranách jejich anebo nad paždím listův. Jsouce pravidelné, 
zřídka trochu souměrné, mají obyčejně vytrvalý, 5zubý nebo Sklaný kalich, kolo- 
vitou, nálevkovitou nebo zvonkovitou, Šcípou, po odkvetení opadavou korunu, 
5 tyčinek přirostlých ke koruně a s cípy jejími se střídajících a svrchní, nejčastěji 
2pouzdrý semeník s jednoduchou čnělkou, tvořený dvěma plodolisty, předním a 
zadním, které však bývají obyčejně postaveny šikmo (obr. 330); plod jest buď dvou- 
pouzdrá bobule nebo tobolka. Bílečnatá semena, upevněná na 2 semenicích, při- 
lehlých ku příčné stěně, mají u většiny rodů stočený klíček (obr. 330 z). 
Mnohé z lilkovitých jsou jedovaté. U nás roste planě nebo zplaněle 9 rodů, 
jež rozvrhnout! možno ve 2 skupiny : 
a) Lilkovité vlastní (Solaneae) — s plody bobuloviiými. 
b Podivné postavení listův a květů, po případě květenství některých rostlin lilko- 
vitých má příčinu v syinpodialním rozvětvení lodyh a pak v tom, že listy, z jejichž paždí 
osy květné vyrůstají, jsou posunuty 
daleko na osy květné. Příkladem bu- 
diž rozvětvení durmanu (obr. 329 A) 
a skopolie (obr. 3295). U durmanu 
končí hlavní osa květem I, pod nímž 
jsou dva listy (/,). V paždí každého 
z těchto listů vyrůstá nová osa zakon- 
čena opět květem ( 11 ), se kterouž list 
vysoko srůstá, tak že se zdá, jakoby 
vyrůstal na ní. Podobně má se to i s 
listy a s osami III, jež vyrůstají na 
osách II 
U skopolie a jiných má se věc 
podobně, avšak nové osy vyrůstají vždy 
z paždí pouze jednoho z obou listů a 
to z paždí listu vyššího, který jest 
větší a srůstá vysoko s osou následující, 
kdežto druhý list (spodnější), nechovaje 
v paždí svém nijaké osy květní, zůstává 
malým a s osou květní ovšem nesrůstá. 
Dle toho skládá se znázorněná část lodyhy ze čtyř květných os; — aby je bylo lépe od 
sebe rozezuati, jest vžd}' jedna {I a III) vystínovaná, druhá (II a IV) nestínovaná. Květy 
(/, II, III, IV) zdánlivě postranní jsou vlastně konečné a lodyha jest sympodiem. Z obou 
zhlížených listů (na př, /, a I, nebo I, a l^) náleží jeden (totiž ten větší — v levo) starší 
ose, druhý (totiž menší — v právo) mladší ose květní. 
329. Schematické znázorněni rozvětvení lodyh : A durmanu, 
B skopo lie. 
