255 
L., Stechapfel - obr. 347) jest jednoletá bylina s vidlanovitě rozkladiton, 3-8 «/// 
vysokou lodyhou a vejčitými až vejčitě podlouhlými, chobotnatě zubatými listy, které 
bývají velmi nestejně veliké a jako u mnohých jiných lilkovitých posunuty na osy 
květné z paždí jejich vyrůstající (viz pozn. ý) na str. 240). Úhledné květy vyrůstají 
od července do září na krátkých stopkách v rozsochách lodyhy a na koncích 
větví ; mají trubkovitý, 5zubý kalich, který až na vytrvalou s p od ní část pozděj i 
opadává, a bílou (i za šera viditelnou), dlouze nálevkovitou korunu s 5cípým okrajem. 
V poupěti jest koruna jednostranně řasnatě skroucena (otr. 348) a v týž 
stav se vrací na večer i před deštěm, aby chránila pyl před vlhkostí. Poněvadž 
dlouhou trubkou korunní mohou se dostati k medu jen sosáky večerních motýlů, 
rozvíjejí se koruny až na večer mezi 7. -8. hodinou a při tom slabě voní. 
Tyčinky přirůstají spodem ke koruně. Semeník {p) má velmi dlouhou ěnělku 
s 21aločnou Sliznou a dospívá ve vejěitou, dole 4pouzdrou (obr. 348), nahoře 2pou- 
zdrou, mnohosemennou tobol- 
ku podobnou tobolce koňského 
kaštanu, která dozravši puká 
asi do poloviny ve čtyři 
chlopně (/). Ostny, jimiž 
jest tobolka posázena, jsou se 
stránky morfologické tím za- 
jímavé, že do nich vedou 
svazky cévní, ač jsou jen 
emergence trichomů. 
347. Diii-man ; 
k pesíik, f zralá tobolka. 
348. Diagjam kvetu dunnauu. 
Opylení obstarávají hlav- 
ně večerní motýlové. Kromě 
toho však mohou se blizny 
zúrodňovati též autogamicky, 
zvláště když zavírající se ko- 
runa přitlačuje zralé prašníky 
k blizně. 
Obsahuje ve všech čá- 
stech, hlavně však v semenech, jakožto ochranný prostředek proti některým 
býložravým živočichům, prudký jed daturín, jehož s prospěchem, ovšem v ma- 
lých dávkách, užívá se v nemocích nervových. 
Roste porůznu na rumištích i v polích, zejména v širším okolí pražském, 
v nížinách polabských, Jičínsko-Boleslavsku, Teplicko-Žatecku, na Moravě zvláště 
v částí jižní a střední, i ve Slezsku. 
Někteří mají za to, že durman jest původu asijského a že po Evropě jej 
rozšířili cikáni, nosíce jej s sebou jako rostlinu léčivou. Hernandez nalezl jej 
však také v Americe; zdá se tudíž, že náleží mezi rostliny kosmopolitické. 
