Řád XIX. Jitrocelovité (Plantagineae) 
jsou byliny s listy většinou přízemními, nedělenými a drobnými květy pravidel- 
nými, o suchomázdřité, 4cípé koruně, čtyřech stejně dlouhých, z koruny vy- 
niklých tyčinkách a o svrchním, dvoučlenném semeníku, z něhož dozrává dvou- 
pouzdrá tobolka otvírající se obříznutě víčkem, řidčeji nažka. 
Z naší květeny sem patří 2 rody: jitrocel (Plantago) s květy obojakými a 
tobolkami dvou- i vícesemennými a pobřežnice (Litorella) s květy jednodo- 
mými a plody nažkami. 
Rod 1. (Plantago-, Wegerich) má květy obojaké a plody 
dvousemenné až vícesemenné tobolky. U nás se vyskytuje v 6 druzích : 
Jitrooc^l 
listy elli- 
ptičné ne- 
bo vejčité 
stvoly 
oblé 
stvol delší listů; klas 
několikrát kratší 
stvolu : nitky tyči- 
nek fialové 
stvol asi zdéli listů ; 
klas asi zdéli nebo 
delší stvolu ; nitk}’ 
t3^č. bílé 
prostřední 1. 
větší *2. 
stvol^Mbez- 
listé) jed- 
noduché 
listy čárkovi- 
té až úzce ko- 
pinaté 
klas válcovitý, 
protažený 
i 
slatiiiiiý Jr, 
klas krátký, vej- 
čitý 
horský 0 
stvoly' hranaté, podél rýhované ^ kopiiiatý 3 . 
lodyha listnatá, ob^^čejně rozvětvená ^ písečný 5 , 
') Dle Jungnianna prý recte játro cel, poněvadž má moc játra hojiti. Pravou 
et^^mologii naznačuje v5'raz ran ocel, znamenající bylinu, která hojí rány; vězíť v prvé 
polovici názvu jitrocel slovo u nás z oběhu vyšlé, znějící ve staroslov. j^tro = nešto- 
vice, jež dosud pouze ve formě slovesa »jitřiti« se zachovalo. Y ostatních řečech slov. se 
nazývá podobně, ale kromě toho též jinak ; na př. chor\\ vedle ranik, ranocelna též 
bokva, pol. vedle ranjik též j ^zj^^cz ki, rus. vedle panHUKt též no;iopO/KHnK'i> atd. 
'h Od lat. planta = podešev koncovka -ago (viz též pozn. na str. 223', 
vzhledem k tomu, že listy některj-ch druhů (na př. j. většího) ležíce při zemi, připomínají 
stop3’ podešví. 
