274 
5- H. tupolistý (G. obtusifolia Willd., G. praecox^ Kern., G. spathulata- Bar- 
tol. — obr. 3Ó9) podobá se vnějškem též druhům předch., zejména h. obec- 
nému. Má přímou, 15 — 35 vysokou, jednoduchou nebo nahoře v květonosné, 
vzpřímené větvičky rozvětvenou, často červenavě nahnědlou lodyhu s přisedlými, 
podlouhlými listy, které jsou alespoň v dolejší části lodyhy na konci tupé (nikoli 
přišpičatěné). Spodní listy jsou kopisCovité a nejhořejší lodyžní kopinaté, trochu špi- 
čaté, Úhledné květy mají trubkovitě zvonkovité kalichy rozeklány v 5 skoro stej- 
ných, úzce kopinatých uštů a skoro vždy 5klané, 2 — 3 cm dlouhé, v ústí 
třásnitě vousaté koruny barvy červenavě fialové, na spodu žlutavě bílé. Semeníky a 
tobolky jsou nejčastěji stopkaté. Kvete již počátkem června a v červenci. 
Roste jako vzácnost na horních lukách v horách Krušných, Krkonoších a 
u Vimperka v Šumavě; na Moravě jej sbíral P. F r. Gogela v okolí Hostýna 
(Pardus nad Rusavou, Rajnochovice) ; vyskytuje se však 
bez pochyby i v ostatních Karpatech, nenáležejí-li totiž 
rostliny zde sbírané a pod tímto jménem uváděné k h. 
karpatskému (viz str. 272). Ostatně považují někteří 
h. tupolistý a h. karpatský za tvary téhož druhu, 
jen saisonním dimorfismem od sebe se lišící (viz h. ra- 
še linný a pozn. 1) na str. 272). 
6. H. křížatý neboli prostřelenec ^ (G. crii- 
ciata L. — obr. 370) vyhání z vytrvalého, šupinatého 
oddenku růžici přízemních listův a z ní obyčejně 
několik postranních, vystoiipavých, 1 — 4 dm vysokých 
lodyh porostlých vstřícnými, podlouhle kopina- 
tými, 3 žilnými listy, které jako u jiných druhů alternují, 
t. j. pár výše postavený stojí vždy tak, že s nejbližším 
dolejším párem tvoří kříž. Spodní listy jsou stiženy ku 
prodloužené pochvě v řapík, hořejší jsou přisedlé a 
objímají spodinami lodyhu. Květy, rozvíjející se 
v červenci a srpnu, sedí vesměs v paždích hořejších 
listů ve vidlanovitých, 2 - bkvětých svazečkách, skláda- 
jíce lichopřesleny ; nejvyšší lichopřeslen pak tvoří 
s konečným kveteni lodyžním strboul. Kalich je 4klaný, 
o úzkých, přímých uštech a kyjovitě zvonkovitá, hra- 
natá, uvnitř sytě modrá, vné šedomodrá koruna taktéž 
4klaná; jen koruna nejvyššího květu bývá pěti klaná. 
Oproti korunám druhů předch. jest koruna (c) v ústí 
bezvousá; za to však má mezi cípy po řásce, která 
vybíhá v zoubkatý výrostek. Semeník (/>) jest téměř 
přisedlý (nestopkatý). 
369. Hořec tupolistý. 
Roste na travnatých stráních, po krajích lesů v a 
na horských lukách krajin posudetských, nížiny polab- 
ské a Krušných hor, v okolí Karlštejna a v příbramských Brdech, v poříčí 
střední Otavy a na Krumlovsku, jakož i na Moravě, zejména v části jižní, vý- 
chodní a střední, a ve Slezsku těšínském. 
Obsahuje ve všech částech hořkou látku, pro kterouž ještě s jinými hořci 
byl dříve proslaven v lékařství. 
b Lat. praecox = ranní, časnj^. 
-) Od řec. ojiáůrj = kopist, vzhledem ke tvaru spodních listů. 
b Také v jiných řečech slovan. se tak nazývá, na př. pol. przestrzel o n, ruský 
npocTph.TL nebo pa3CTp’feji'B, chorv. prostřela nebo prostriljen atd. 
