275 
7. Hořepníki (G. pneumonanthe- L. — obr. 371) iná krátký, tlustý, jako 
ukousnutý, šupinatý oddenek, z něhož vyhání obyčejně několik postranních, pří- 
mých, jednoduchých, až vysokých lodyh porostlých čárkovitě kopinatými, 
1 - 3žilnými, po krajích často ohrnutými listy, které v dolejší části lodyhy jsou 
značně zmenšeny až šupinovité. Úhledné květy {F) vyrůstají jednotlivě na 
vrcholku lodyhy a nejcastěji ještě také z paždí hořejších listů; stopky jejich jsou 
opatřeny pod kalichem 2 listenci (b). Válcovitě zvonkovitý kalich jest rozeklán asi 
do polovice v 5 čárkovitě kopinatých uštů. Veliká koruna je kyjovitě zvonkovitá a 
taktéž rozeklána v 5 cípů, s nimiž se střídají malé zoubky; jest barvy tmavo- 
modré, se zelenými skvrnami, vně s 5 zelenými pruhy a v ústí lysá (bezvousá). 
370. Hořec křižatý'^ 
c podélný řez korunou ; p pestik. 
371. Hořepnik ; 
F květ s listenci b. 
Opylení obstarává jako u jiných hořců s počátku hmyz, vyssávající ze dna 
květů medovinu, později však zúrodňují se blizny též autogamicky. Když ko- 
runa se rozvije, jest blizna - prašníky o něco převyšující -- dosud zavřena, zúrodnění ne- 
schopna, prašníky však, otvírajíce se na vnější, ke koruně obrácené straně podélnými 
skulinami, jsou pylem na této straně takřka obaleny (obr. 372 A). Tento pyl 
otírá si hmyz na hlavu a přenáší jej pak na blizny květů starších. Poněvadž však 
koruny, v dopoledních hodinách rozvivše, každého dne na večer se zavírají a 
při tom se dotýkají prašníků, přilne též něco pylu, který jest velice lepkavý, na 
b Slož. nejspíše z hořký -j- řepa, vzhledem ke kořenům. 
■^) Slož. z řec. jiv€v/uo)v — plíce -f- ávdog = květina ; druhdy se této bylinv užívalo 
v nemocech plicních. 
