294 
řepicovitoii, 4cípou korunu (c) v poupěti chlopnitou, anyť cípy dotýkají se svými 
kraji, 2 tyčinky s introrsními prašníky, vrostlé do trubky korunní (Ty), a svrchní 
semeník (/>), tvořený dvěma plodolisty (předním a zadním - obr 396), s jedno- 
duchou čnělkou zakončenou 21aločnou bliznou (obr. 395 n). Plod jest 2pouzdrá 
tobolka (/) chovající v každém pouzdře po 2 křídlatých semenech a pukající ve 
2 chlopně (f^). 
Opylení může se na počátku doby květní díti namnoze jen pylem cizím, anyť 
prašníky jsou s počátku puklými stranami od blizny odvráceny; teprve později (asi po 
2 dnech) scvrkajíce se prašníky tak se stočí, že mohou 
zbytek pylu na bliznu vysypati a ji zúrodniti, nebyla-li 
ovšem dosud zúrodněna xenogamicky. Hmyz, jenž opy- 
lení zprostředkuje, náleží jednak k takovému, který (maje 
krátký sosák) spokojí se s pouhým pylem, jednak k tako- 
vému, který (maje delší sosák) za svoje služby žádá me- 
dovinu ze semeníku hojně vyměšovanou a v dolní části 
trubky kor. se hromadící. Hmyz prvého druhu může zú- 
rodňovati blizny též autogamicky, an pyl z prašníků na 
ně sesypává; hmyz druhého druhu však přispívá 
zpravidla jen k opylení xenogamií, poněvadž se mu 
chytá na sosák pyl ze zralých prašníků až tehdy, 
když sosák medovinou povlhěil, tedy když jej už 
ze květu vytahuje; na suchý sosák, když jej do květu 
počíná nořiti, pyl zpravidla se mu nechytá. 
Sází se hojně v sadech pro libovonné květy a 
také místy na stráních a v plotech zplaňuje. Kvete 
v máji a červnu. 
Pochází z poloostrova balkánského, odkud ž jej 
poprvé r. 1560 Busbecq, vyslanec cis. Ferdinanda I. 
přinesl zároveň s tulipánem do Vídně; z Vídně rozšířil 
se pak po celé střední Evropě. 
Roste však též planě y Banátě a Sedmihradech. 
Vedle š. obecného pěstují se v sadech pro 
libovonné květy, rozvíjející se v máji a červnu, nej- 
častěji ještě tyto druhy ; 
2. Š. perský (S. persica L.) — s listy malý- 
mi, kopinatými, v řapík súženými a s květy červeně lilákovými, růžovými 
i bílými v řídkých latách. 
3. S. Čínský (S. chinensis Willd., S. dubia Pers.) — s listy vejčitě kopinatými, 
asi s polovici tak velikými jako u šeříku obecného a s korunami většími, bledě 
lilákovými, jejichž okraj jest p 1 o š e rozložen, 
4. Š. uherský (S. Josicea^ Jacq. — obr. 397) — má skoro přisedlé, elliptičné 
až kopinaté, na spodu súžené, na líci leskle temnozelené, na rubu bělavě šedoze- 
lené listy a tmavě fialové květy, nahloučeny ve svazečkatých, úzkých latách. 
Kvete oproti předch. druhům o něco později, až v červnu a červenci. V Uhrách 
roste planě. 
397. Šeňk uherský. 
M Pojmenován tak ku poctě uherské šlechticů}' Roz. Josiky, která prý' na tento 
druh poprvé upozornila. 
