304 
chytila a hmyz si je odtud otírá na chlupaté tělo, aby je přenesl na blizny kvetu 
jiného. Jsouť ramena blizen tak rozpřažena, že hmyz vnikající do kvetu musí se 
jich dříve tělem dotknouti, nežli se dostane k medovině (obr. 109 B). 
Zdálo by se, že při tomto zařízení mohou blizny byti zúrodňovány pouze 
pylem cizím. Tomu však není tak. V první době květní jest ovšem autogamie 
vyloučena, později však jest docela možná; zkrucujíť se ramena blizen v ten 
způsob, že konce jejich přiloží se k ěnělce právě v tom místě, kde je pylem po- 
prášena a nebyly-li dosud zúrodněny pylem cizím, zúrodňují se jako dodatečně 
teprve nyní pylem svého květu (obr. 409 C). 
Před deštěm a na noc ohýbají se stopky květní, tak že koruny, směřujíce 
ústím k zemi, tvoří nad útlými ústroji vnitřními ochranné přístřeší^. 
Plod (/) jest přímá, trojpouzdrá to- 
bolka vejčitého tvaru, věnčená vytrvalým ka- 
lichem a chovající na střední semenici v úhlech 
pouzder (obr. 408) četná, drobounká semena. 
Dozravši otvírá se za slunečná třemi děrami, 
lépe řečeno třemi malými chlopněmi {clí) a to pod 
horním koncem, tak že lehounká semena 
mohou se z nich vysypávati jen hlavně tenkráte, 
když rostlinou pohybuje vítr; tím ovšem do- 
stávají se ke svému prospěchu dále od rost- 
liny mateřské.'^ 
Zvonek rozkladitý roste hojně na suchých 
lukách, ve světlých křovinách, na trávnících a 
po krajích lesů v. 
2. Z. broskvolístý (C. persicaefolia L. 
— obr. 411) náleží k nejkrásnějším našim 
zvonkům. Vyhání z vytrvalého, krátkočlen- 
ného, válcovitého oddenku ztuha přímé, jedno- 
duché, namnoze lysé, až 1 77i vysoké lodyhy, 
které jsou řídce porostlé podlouhlými nebo ko- 
pinatými, vroubkované pilovitými, lysými listy 
— připomínajícími, zvláště na spodu lodyhy, 
listy broskvoně — a ukončují se chudokvětým 
hroznem velmi úhledných, více méně nících 
květů s kopinatými ušty kališními a polo- 
kulovité zvonkovitými, fialově mo- 
drými, zřídka bílými korunami. Kdežto ně- 
kdy bývají dolejší větve hroznu 2 — Skvěté, 
jest jindy z celého květenství vyvinut pouze 
květ jediný, který pak spočívá na vrcholku lo- 
dyhy. Stopky květní jsou poměrně krátké, vyrůstají 
z paždí listenů a mívají v dolní polovině 2 listénce. Plodní tobolky stojí přímo 
jako u druhu předch. a otvírají se tudíž též děrami pod horním okrajem. 
Roste hojně ve světlých lesích, křovištích, pasekách a na skalách, zvláště 
b Obraz k tomu viz v Slovu, terminolog, pod heslem ombrofobie. 
-) Zajímavo, že u druhů, jejichž zralé tobolky jsou převislé, udělají se díry na 
spodu (blíže stopky), tak že ani z nich, ač jsou převislé, nemohou semena jinak se 
roztrušovati, leč poh3’buje-li rostlinou vítr. T\^to dva různé způsoby otvírání se zralých 
tobolek u druhů téhož rodu jsou nejlepším svědecUúm; jak velice rostlinám na tom zá- 
leží, aby semena dostala se co nejdále od rostliin- mateřské. 
