306 
dolní listy však jsou vroubkované pilovité a listy na neplodných výhoncích vejčité, 
dlouze rapi kate. Koruny, poměrně větší nežli u předch., jsou mělčeji 1 a 1 o ě- 
naté a vždy tmavě modré. Někteří považují tuto odrůdu za druh samostatný. 
4. Z. řepkovitý (C. rapunculoides^ L. — obr. 415) má plazivý, místy po- 
někud ztloustlý, výběžkatý oddenek, ze kterého vyrůstají přímé, tupohranné, 
tuhé, obyčejně jednoduché, i s listy mrtnaté až pýřité lodyhy as 7-2 vysoké. 
Listy dolejší jsou dbuze řapíkaté, podlouhle s rd či t é, nemálo podobné listům 
řepky klasnaté (Phyteuma spicatum), hořejší kopinaté a oboje nestejně 
vroubkovaně pilovité. Čím výše tím jsou listy menší, až přecházejí v úzké, skoro 
celokrajné listeny, z jejichž paždí vyrůstají v letních měsících úhledné, trochu na- 
414. Zvonek Scheuchzerřiv , 415. Zvonek řepkovitý. 
kloněné květy, sestaveně v jednostranný hrozen. Stopky květní jsou sice 
krátké, ale přece vždy delší než semeník. Kalichy mají úzce kopinaté, oby- 
čejně nazpět ohrnuté ušty; veliké, modrofialové koruny jsou skoro až do 
polovice rozeklány v ušty brv i té; čnělky vyčnívají z korun. Plodní tobolky 
jsou převislé a otvírají se děrami na dolejšku jako u druhu předch. (obr. 413). 
Roste na polích, na mezích, v houštinách a lesích. Pěstuje se také 
v některých krajinách jako kuchyňská bylina, neboť kořenů i listů možno pojídati 
jako salátu. 
) Slož. z lat. rapunculus = řepka -j- řec. -sió/jg — podobný. 
