322 
jej ve květech prašníkových na tělo nabral. Aby se pyl lépe na chlupaté tělo hmyzu 
zachycoval, jest na povrchu ježatý.^ 
Zajímavo též, že ve květech prašníkových jest za chladnějších dnů a nocí 
asi o 4 - 5^ C vyšší teplota nežli ve vnějším vzduchu, což pochází odtud, že 
teplo, které dýcháním rostliny se vyvozuje, sděluje se vzduchu obsaženému v ko- 
runě a tento zahřívaný vzduch nevyměňuje se tak snadno se vzduchem vnějším, 
chladnějším, jak tomu bývá u květů s korunami plochými, neprohloubenými. ^ 
I tato okolnost svádí mnohý hmyz, že za chladnějších dnů a na noc rád si volí 
květy za bydliště a tím ovšem k roznášení pylu značně přispívá. 
Plod jest známá, veliká, kulovitá nebo ellipsoidická bobule o korovitém, 
hladkém, posléze žlutém povrchu, chovající ve šťavnaté dužnině četná, 
smáčknutá semena s kožovitým, bílým obalem a oduřelým okrajem. Na 
příčném řezu jeví se bobule rozdělena ve 3 - 5 dvojdílných přehrádek (obr. 439 p). 
Vlast tykve byla dříve hledána ve Vých. Indii. Ale výzkumy W i 1 1 m a c k o- 
vými z r. 1879 bylo zjištěno, že pochází z jižní Ameriky. 
U nás pěstují se tykve hlavně jen pro okrasu a plody dávají se vepřovému 
dobytku. V teplejších zemích však jsou důležitou plodinou hospodářskou, any 
plody, rozličným způsobem jsouce upravovány, se pojídají a ze semen lisuje se 
jemný olej. 
Staletým pěstováním docílilo se četných odrůd, z nichž některé považovány 
bývají za druhy samostatné. Nejznámější z nich jsou: 
rtý T. melounová (C. melopepo^ L., Melonenkúrbis), jinak turek, harbuz^ 
zvaná — má plody nejčastěji smáčknuté kulovaté, nahoře pupkovitě vtlačené, 
na kraji opatřené hrboulky, které vyhlížejí jako koruna. 
b) T. bradavičnatá (C. verrucosa L., Warzenkurbis) — má plody nejčastěji 
elliptičně kulovaté, bradavičnaté. 
. 2. T. obrovská neboli 
plucar (C. maxima Duch.) liší 
se od t. o b e c n é, které se 
jinak podobá, hlavně těmito 
znaky : má listy silně svraskalé 
a řapíky posázeny tuhými ště- 
tinami; zvonkovité koruny mají 
okraj více méně ohrnut nazpět 
(u t. obecné jest okraj přímý); 
stopky plodní jsou oblé a hladké, 
často s č e t n ý m i, p o d é 1 n ý m i 
rýhami (u t. obecné jsou pěti 
až deseti hlubokými rýhami 
rozbrázděny) ; plody kulaté, 
trochu smáčknuté, namnoze 
neobyčejně veliké, dosahující 
20 — 6 o kg váhy, mají dužninu 
téměř bez vláken, kdežto plodní 
dužnina tykve obecné jest prostoupena hrubými vlákny a semenice se rozplývají. 
Pochází oproti druhu předch. z Vých. Indie. Pěstuje se hlavně pro plody. 
Obraz jeho viz ve Slovn. temiiiiol. při hesle p y 1. 
*) Úkaz tento možno pozorovati i u jiných rostlin s většími květy zvonkovňtými, trub- 
ko\4tými a baňkovitými, na př. u zvonků, náprstníků a j. : i n těchto rostlin jest ve květech 
za chladnějších dnů a nocí vyšší teplota nežli ve vzduchu sousedním. 
Slož. z řeck. f.iřjlov = jablko, kdoule .-ráTcor = tykev; podobáť se plod jablku. 
■* *) Utvořeno dle stejnojmenného slova rusk., užívaného zvláště na Krimu. 
