— 332 — 
Květy, objevující se hlavně v máji a červnu, rozvíjejí se až na večer (asi 
o 6. liodině) a při tom šíří kolem sebe až do půlnoci příjemnou vůni. Zajímavo, 
jak koruny, vadnoucí teprve po 3denním kvetení, rychle se rozvírají: nejprve 
sehne se spodní pysk dolů, pak ohnou se ušty horního cípu a tyčinky se od 
sebe rozestoupí jako rozpřaženě prsty; to vše stane se asi ve 2 minutách, tak že 
možno pohyby okem sledovati. Cípy rozkvetlě koruny nezaujímají ovšem takové 
polohy, aby si na ně mohl hmyz usednouti, ale za to, jsouce sehnuty, nepřekážejí 
hmyzu nad Květem se třepetajícímu, tak že může dlouhým sosákem dobře 
do dlouhé trubky korunní se dostati a medovinu rychle vyssáti. 
Jsou to hlavně lišajové svlačcový a šeříkový (Sphinx convolvuli a 
S. ligustri), kteří za jasných nocí květy kozího listu nejraději navštěvují, jsouce na 
ně upozorňováni jednak světlým, i za soumraku viditelným zbarvením korun, 
jednak silnou vůní. Z jaké dálky lišajové tyto květy větří", o tom přesvědčil se 
Kerner takto: Přenesl lišaje svlačcového, jenž tiše na kůře spal — poznamenav 
si jej rumělkou — i s korou na místo od kvetoucího kozího listu přes 300 kroků 
vzdálené a pozoroval, co učiní, až se setmí. A tu ke svému překvapení shledal, 
že lišaj probudiv se zaměřil přímým směrem ku kvetoucímu kři, na němž pak 
dlouho medovinu vyssával. 
Aby hmyz při svých návštěvách neotíral na blizny pyl z vlastního květu, 
jest čnělka prvního dne rozkvětu sehnuta dolů, co zatím zralé prašníky trčí zrovna 
před vchodem do úzké trubky korunní (stadium prašníkové — obr. 455 A). 
Hmyz, nořící sosák do trubky korunní, která někdy bývá až do třetiny své délky 
naplněna medovinou, otírá si pyl ze zralých prašníků na spodinu hrudi ; blizny 
se však při tom nedotýká. Navštiví-li pak květ starší, otře tento pyl o jeho 
bliznu, neboť čnělka a tyčinky si zatím polohu vyměnily: tyčinky s prašníky již 
se scvrkajícími sehnuly se dolů, kdežto čnělka se narovnala, tak že blizna trčí 
zrovna před vchodem do koruny (stadiu m pestíkové — obr. 455 ^). 
Také ta okolnost zdá se přispívat! k opylení xenogamickému. že koruny za 
stadia prašníkového jsou bělavé nebo načervenalé, tudíž za soumraku nápadnější, 
tak že je lišajové navštěvují nejdříve; potom teprve, majíce již na hrudi pyl, lišajové za- 
létnou též ku květům starším, ve stadiu pestíkovém, jejichž koruny, zatím více do 
žlutá se zbarvivše a majíce mimo to cípy mnohem více do zadu ohnuty, jsou za 
soumraku méně nápadný. 
Sází se hojně na pokrytí plotů a besídek, roste však také na keřnatých 
kopcích, zvláště na vápně, na pokrajích lesů, v hájích a v plotech planě nebo 
zplaněle, zejména v širším okolí pražském, západním Polabí a Teplicku-Žatecku, 
jakož i v jižní Moravě (na př. v hájích při dolní Dyji, hojně kolem Jaroslavic a 
v údolí Leskavy u Znojma i j.). 
