336 
vejčitými, krátce řapíkatými, vždy zelenými listy plazí se po zemi a vyhánějí 
z úžlabí listů přímé, na píď vysoké lodyhy květní; ty mají dole 1-2 páry listů 
podobného tvaru jako na pníčcích, nahoře však jsou bezlisté a dělí se vidličnatě 
obyčejně ve 2 větve zakončené úhledným kvě- 
tem. Na spodním, kulovatém semeníku (i^) 
— který je tvořen třemi plodolisty a chová ve 2 
pouzdrech po 2, později úplně zakrňujících 
vajíčkách, ve třetím pouzdře jen jedno vajíčko 
v semeno dospívající - sedí vytrvalý, 5cípý kalich, 
zvonkovitá, 5cípá, skoro pravidelná, za večera va- 
nilkou páchnoucí koruna barvy bělavé, uvnitř 
růžové a4 dvoj mocné tyčinky s introrsními 
prašníky, anať pátá tyčinka byla potlačena. 
Dlouhá čnělka, zakončena dvoulaločnou bliznou, 
vyčnívá daleko z koruny, tak že hmyz přilétající 
z jiného květu otře o ní pyl dříve nežli nový 
na hlavu si nabere. Plod {/, 4) jest bez- 
šťávná, Isemenná nažka (oříšek) obdaná na 
spodu těsně přiléhajícími, lepkavě chlupa- 
tými listénci, jimiž dozravši chytá se na tělo 
zvířat a takto po krajině daleko se rozšiřuje. 
Náležejíc květeně severnější, vyskytuje se 
též mezi mechem na skalách vysokých Krkonoš 
(v Malé sněžné rokli a na středním Jizerském 
hřbetě). Kvete v červnu a červenci. 
461 
Zímozel ševelili; 
F podélný řez k'-ětem ; f příčný řez plodem, 
J\ plod se strany (zvětš.). 
Rod 3- (Sam- 
bucus,- Hollunder) má koruny kolovité, 5cípé, 
kraj kalicha polosvrchní a bobule 3 - bsemenné. Vyskytuje se u nás ve 3 druzích: 
(Sainbucus) 
květy bílé nebo nažloutlé, 
se žlut<'nii prašníky ; keř 
nebo stromek 
květy sestavené í 
do plochých vrcholíků ; | černý 1. 
peckovičk}’ černé [ 
květy sestavené í 
do vej čitých lat ; pecko- ' eervený 1. 
vičkv červené I 
bílé květy vně načervenalé, s nachovými prašníky; 
bvlina 
/ 
1 
cliebz 3. 
1. Bez černý (Sainbucus nigra L. - obr. 462) jest keř nebo (vypěstován) 
stromek až 5 m vysoký, jehož rozkladité větve mají uvnitř mohutnou bílou dřeň 
(duši) a na povrchu šedou, hladkou kůru s bradavičnatými vyvýšeninkami ; mladé 
větve však mají kůru zelenou. Listy jsou vstřícné, lichospeřené, složeny ze 3 - 5 
podlouhle vejčitých, špičatých, pilovitých lístků. Na spodu řapíků u silných prýtů 
bývají (místo palistů) často stopkaté žlázky, vyměšující medovinu ; úkol jejich jest 
podobný jak uvedeno u kaliny (str. 339). 
b Vyskutuje se i v jiných řečech slovanských, na př. rus. 6031., 6 y suna, mrus. 
Canna, pol. bez, chon*. ba z, vind. besg, k čemuž Jungmaun dodává: »bezkám 
= vyhlubuji, »quia inatrix cuneo protruditur«. ■ — Dle Miklosiche vzniklo ze 
kmene apta (= řec. aKzí] místo a-Tr/)) předsůvkou hlásky li hapet, jemuž rovná se 
chorv. habat, hebet a polské hebd, = chebd. České chebz jest totéž, co polské 
chebd. Přesmykem vznikl z hebz druhotvar bezh a z toho zkomolením nynější bez. 
Také něm. Attich místo Aptich téhož jest původu. 
-] Od řec. oáfi^v^ = červeň, vzhledem k barvícím bobulím. 
