348 
sypává se na blizny květů níže položených, starších a geitonogamicky je zúrod- 
ňuje. Později se tyčinky vztýčí a tak dalece dovnitř ohnou, že prašníky jejich 
dotýkají se blizen, které zatím dospěly, a otírajíce o ně poslední zbytek pylu, 
zúrodňují je autogamicky, nebyly-li ovšem už dříve zúrodněny pylem cizím. A tak 
jest svízel syřišfový s jinými druhy svízelů pěkným příkladem, kterak u rostlin 
s drobnými kvítky jest různým způsobem o to postaráno, aby pyl dostal se na 
pravé místo. Netřeba připomínati, že drobounké kvítky, které by ojedinělé 
sotva pozornost hmyzu na sebe obrátily, směstnány jsouce do bohatého, již z da- 
leka patrného květenství, v hoj- 
ném počtu hmyz k sobě lákají. 
Roste hojně na mezích, 
v křovištích, u cest a na suchých 
lukách. 
Syřišťovým slově odtud, 
že ho možno užívati místo sy- 
řidla ke srážení mléka. Květy 
478. Diagram kvetu svízelového . 
obsahují trvalé, žluté barvivo a 
skýtají včelám mnoho pylu. 
Pozn. Porůznu vyskytuje se, 
zvláště na lukách, odrůda s šir- 
šími, i na rubu lysými listy 
a většími, tmavěji zlatožlutými, 
ale nevonnými květy, které jsou 
nahloučeny ve velmi štíhlé 
laty, složené z větviček krátkých, 
dole pooddálených, nahoře od- 
stálých - sv. W i r t g e n ů v^ (G. 
Wirtgeni Schulz). 
479. Svízel povázka ; 
F květ, podélný řez téhož (v mladém stadiiil ; f podélný řez 
plodem (zvětš.). 
2. S. povázka^ (G. mollugo^ L. -- obr. 479) má dlotihočlenný, dřevnatý 
oddenek, vystoupavé nebo přímé, až přes 1 m vysoké, 4hranné, namnoze odstále 
b Ku poctě Fil. Wirtgen-a. učitele a botanika ua evang. škole v Koblenci 
zemřel r. 1846. 
-) Dle Juiigmanna od téhož kmene jako pováznu et povíznu (pol. powi^- 
znac = uvázuouti), že některé druh}’ chytají se na šat a tělo (srovn. s pozn. 9 na str, 
346). Také v jiných řečech slov. se tak nazývá, na př. rus riepen-LSKa, chorv. preve- 
zanka — »stebelce joj je kao prevezano« (Erjanec). 
9 Od lat. niollis = měkký, vzhledem k listům a lodyhám, které nejsou jako 
u některých jiných druhů tuhé a bodlinaté. 
