402 
1. Škarda střešní (Crepis tectoriim L. — obr. 546) jest jednoletá by- 
lina vyhánějící z vřeten ovité ho kořene růžici přízemních, podlouhle kopi- 
natých, zubatých až peřenoklaných, v řapík súžených listův a jednu nebo několik 
přímých, až m vysokých, i s listy krátce chlupatých, šedozelených, namnoze 
rozkladitě větevnatých lodyh. Listy lodyžní jsou kopinaté, alespoň na dolním 
okraji chobotnatě zubaté až hřebenitě protisečné, čím výše však na lodyze užší, 
až skoro čárkovité a celokrajné, vždy však po kraji více méně ohrnuté a 
střelovitým spodem přisedlé. Na rostlinách slabých bývají někdy všecky listy lo- 
dyžní úzké a skoro celokrajné. Drobné úbory květné, spočívající na stopkách na- 
hoře poněkud ztl oustlých, mají třepen i tě štětinaté lůžko (/) a válcovitý 
zákrov složen ze 2 řad šedopýřitých, trochu žláznatě chlupatých listenů {b). 
Vnější, úzce čárko vi té listeny 
jsou však kratičké (Skrát kratší 
vnitřních) a obyčejně trochu od- 
stál é ; vnitřní listeny jsou na 
\' n i t ř n í straně p ř i t i s k 1 e 
hedváb i té. Květy {F) mají 
světle žluté koruny a hnědé, 
za sucha načernalé čnělky. 
Oblé (nesmáčknuté), 10 ISžebré, 
bezzobanné, pouze na v r c h o 1- 
ku ztenčené, kaštanové nažky 
(/ /i) jsou věnčeny jednodu- 
chým, bílým, měkkým, láma- 
vým chmýří m, které jest jen 
nepatrně delší nežli zákrov. 
Opylení děje se nejčastěji 
xenogamicky pomocí hmyzu, 
jak vysvětleno v znacích po- 
všechných (str. 389). Kromě 
toho však zúrodňují se blizny 
vnějších květů též pylem vnitř- 
ních květů geito n ogam icky, 
když úbory na večer nebo před 
deštěm se zavírají. Ku konci 
doby květní svinují se ramena 
bliznová tak velice, že dotýkají 
se čnělky a pyl, jejž v chloup- 
cích její uvázl, na sebe otírají; 
jest tudíž i au t ogam i e možná. 
Roste hojně na písečnatých 
546. Škarda střešní; půdách, na rumištích,^ u cest a 
A kvét, b listen ; /' nažka, /i příčný řez nažkou ; t část lůžka. na zdech. Kvete Od Června dO 
října. 
2. Š. zelená (C virens Vili. - obr. 547) jest též bylina jednoletá jako 
předch., vyhánějíc z vřetenovitého kořene růžici přízemních, kracovitě peřeno- 
dílných nebo chobotnatě zubatých, v řapík súžených listů, jakož i vystoupavé, 
4 — 10 dm dlouhé, větevnaté, i s listy dosti lysé, zelené lodyhy; listy lodyžní 
jsou kopinaté až čárkovité a tak jako listy přízemní ploché (po kraji neohrnuté). 
Malé úbory spočívají na stopkách po celé délce stejně tlustých, mají lůžko 
(/) lysé a zákrov zelený, s vnitřními listeny uvnitř lysými; vnější, čárko- 
vité listeny jsou asi Skrát kratší listenů vnitřních a tak těsněk nim přiléhají, 
že třeba použtti lupy, abychom obrysy jejich dobře rozeznali. Koruny jsou světle 
