412 
B. Jestřábu íky pra vé (Archhieracium) — mají nažky 3 — ^ mm dlouhé, 
na vrcholku ne vroubkované (obr. 575 /); lodyhy jsou namnoze mnoholisté 
a nadzemní výběžky z oddenku nevyrůstají. Obnovujíť se rostliny růžicemi 
nebo zavřenými pupeny, které přezimují a na jaře vzrůstají v lodyhy. 
Prvá skupina (j. c h 1 u p áč k o v i té) dělí se opět ve 2 čeledi: 
«) j. bezlodyžné (Acaulia), které místo listnatých lodyh vytvářejí bezlisté 
stvoly, vyrůstající z paždí přízemních listů. Z našich druhů k nim náleží pouze 
jeden, ale za to velice mnohotvárný — chlu páček (H. pilosella L.). 
/9) j. lodyžnaté (Cauligera), které mají lodyhy vždy více méně listnaté. 
Z našich druhů sem náleží celkem 11, jež možno opět roztřídit! ve 2 oddělení: 
a) j. lodyžnaté nízké (Cauligera humilia) — s lodyhami nízkými 
pouze 1— 21istými, chudou bor ným i. Patří sem:j. š 1 a h o un o k větý (H. flagellare 
Willd.) a myší ouško (H. auricula Lamk). 
h) j. lodyžnaté vysoké (Cauligera elata) — s lodyhami vysokými, více 
méně listnatými, namnoze mnohoúbornými. Patří k nim druhy č. 4 — 12. 
Druhá skupina (j. pravé) rozvrhuje se též ve 2 čeledi: 
«) j. růžicovité (Phyllopoda) - s růžicemi přízemních listů, které, vyrůsta- 
jíce vedle starých lodych na podzim prvního roku, přezimují a v době květu jsou 
obyčejně ještě Zachovalé. Náležejí k nim druhy čís. 13-17. 
/^) j. bezrůžicovité (Aphyllopoda) — bez růžic přízemních listů, ale s lo- 
dyhami m n oh o 1 i st ý m i, jejichž spodní listy však v době květu bývají obyčejně 
už uvadlé, tak že lodyhy se zdají býti dole bezlisté. Obnovují se podzemními 
pupeny, které obyčejně v klidu přezimují a teprve z jara vzrostou v listnaté lo- 
dyhy; zřídka vyvinují se za příznivého počasí některé pupeny už na podzim a 
přezimují pak jako rozetky. K nim patří druhy č. 18 — 2Ž 
1 jest dle toho soustavný přehled jestřábníků takový: 
J ejstřóilíxxí 
( Hieracium ) 
c h 1 u p áč- 
lc o v i t é 
(Pilosella) 
b e zl o d }• ž 11 é 
(Acaulia) 
chliipáěek 1. 
lodyžnaté 
(Cauligera) 
iií zk é(hunii- 
lia) 
šlahoiinokvětý 2. 
myší ouško 3. 
vys ok é (elata) | driiliy í*. 4. — 12. 
pravé ( Arcliliie- 
racium) 
růžicovit é 
(Phyllopoda) 
I druhy é. 13.— 17. 
bezrůžicovité 
(Aphyllopoda) 
/ 
I 
druhy č. 18.— 22. 
Při určování druhů dlužno přihlížeti nejen k listům, lodyhám, květenstvím, zá- 
krovům a jich odění — jsou-li na nich chlupy štělinkaté, žláznaté, hvězdovité (viz 
na př. obr. 559 CH, ch) — nýbrž i ke korunám, nažkám a k oddenkovým 
výhonkům, jsou-li jaké. Proto se doporučuje sbírati pro herbář rostliny celé, s od- 
denkem a vedle rostlin kvetoucích též rostliny odkvetlé, s vyvinutými nažkami. Nažky, 
koruny a odění (srstnatost) třeba pozorovat! namnoze lupou. 
Druhy u nás nejvíce rozšířené, ze vzácnějších pak ty, které rostou v rovinách 
a předhořích, bude nejlépe určovati dle tohoto klíče : 
