415 
losella^ L. - obr. 559) jest jako všecky druhy jestřábníků bylina vytrvalá, vyhá- 
nějící z plazivého oddenku růžici přízemních, podlouhle vejčitých nebo kopi- 
naíých, tupých nebo přišpičatělých, většinou celokrajných a na tmavozelené líci řídkými, 
bělavými, dlouhými, silnými, přitisklými chlupy porostlých listů. Na rubu jsou 
listy povlečeny bílou plstí z hvězdovitých chloupků (ch), která chrání rostlinu za 
velikého sucha; v té době ohrnují se totiž okraje listů vzhůru, tak že posléze 
plstnatou spodní plochou jsou obráceny ke slunci. Z paždí listů vyrůstají plazivé, 
listnaté kořenující výběžky, jimiž rostlina se obnovuje, a jednoduché, 
1 2 dví vysoké, bezlisté (někdy však nad prostředkem 1-2 malé, listnaté 
šupiny nesoucí) stvoly s jediným konečným úbo- 
rem ; zřídka bývají ještě 1 - 2 drobné úbory postran- 
ní. Úbory mají vejcitě válcovitý, střechovitý zákrov 
a v něm okolo 50 žlutých květů, z nichž obvodové 
bývají na vnější straně červenavě pruhovány. Li- 
steny zákrovní {b) jsou i s hořejší částí stvolu plst- 
naté, s černými, dílem žláznatými štětinkami; někdy 
bývají kromě toho obaleny měkkou, rezavou huninou. 
Rozvíjejíce se 
od máje až do pod- 
zimu mezi 7. a 8. 
hodinou ranní, úbory 
o jedné hodině od- 
polední se opět za- 
vírají. Taktéž zavírají 
se - jako úbory vět- 
šiny složnokvětých 
rostlin s květy pouze 
jazykovitými — před 
deštěm a bouří, aby 
pyl netrpěl vlhkem 
(obr. 540). Při tom 
dotýkají se blizny 
květů vnějších pylu 
kvítků vnitřních, geito- 
nogamicky se zúrod- 
ňujíce, nebyly-li ovšem 
již dříve zúrodněny 
pylem cizím pomocí 
hmyzu. Také autoga- 
mie koncem doby 
květní jest možná jako 
u škardy (str. 402). 
Válcovité, nesmáčknuté, velice drobounké, jen asi 2 mm dlouhé 
nažky (/) jsou až ke konci stejně široké, v zoban neztenčené, na vrcholku 
jako uťaté a vroubkované, věnčené chmýrem křehkých, skoro stejně 
dlouhých štětinek. 
Roste hojně na trávnících, u cest a mezích. Jest co do tvaru listů, srstna- 
tosti, délky výhonkův a velikosti úborů velice proměnlivý. Formánek na př. ho 
rozeznává v moravské květeně 12 skupin o 35 subspeciích. 
2. J. šiahounokvětý (H. flagellare^ Willd., H. stoloniflorum^ Aut. -- 
obr. 560) liší se od druhu předch., jemuž celkem se podobá, bělošedými, vyš- 
wie icii willig gestehe, erscheineu mir wie ein Buch mit sieben Siegelu, in deni ich mích 
nicht zu oríentiren vermag.« — ') Zdrobn. lat. pilosiis = chlupatý. — 9 Lat. flagella- 
ris = bičíkovitý. — 9 Slož. z lat. štolou es = šlahouny -R flos = květ. 
bb\. Jesířábník myší ouško; 
b listen zákrovní, ch kousek stopky úborové, f nažka. 
