428 
docela chybějí ; dolejší listy jsou krátce rapi katě, hořejší jsou s ú ž e n ý m 
spodem přisedlé, ale neobjímavé. Nejdolejší listy bývají v čas kvetu 
obyčejně již uschlé jako u druhu předch. Lodyha se nahoře rozvětvuje 
v chocholičnatou, řidčeji skoro hroznovitou, obyčejně mnohoúbornou latu. Pro- 
středně veliké úbory, rozkvétající v červenci a srpnu, mají válcovité, na spodu 
zaokrouhlené, nepravidelně střechovité, bledozelené, bezžlázné zákrovy, jejichž 
vnější, kratší, namnoze bledě obroubené listeny jsou k vnitřním listenům přitisklé, 
nebo od nich málo odstávají. Koruny a čnělky jsou takové jako u druhu předch., 
nažky černé. Obnovuje se podzemními, přezimujícími pupeny jako j. okoličnatý. 
580. Jesířáb?iík zčernalý ; 
F k\'ět, b zíkrovni listen. 
Jestfábnik horský: 
c část koruny, ch kousek lodyhy, b zákrovní listen, f nažka. 
Roste ve světlých lesích, křovištích, na návrších a stráních od roviny až 
do vysokých hor a to v několika odrůdách, jež někteří považují za druhy 
samostatné. 
Jsou to zejména: 
a) J. trojzubý (H. tridendatum Fr. sp.) — u nás nejrozšířenější; má méně 
tiihoUj na dolejšku často načervenalou lodyhu, oddálenější, měkčí listy nevynikle 
žilnaté, po každém okraji obyčejně se 3 většími zuby, a listeny zákrovu úzce 
čárkovité, zelené, vnitřní po kraji bledé. 
