495 
mají plsťnatý zákrov a světle žluté květy (F, /j) vesměs plodné, téže povahy jako 
druh předch., ale lůžko chlupaté. Nažky jsou vejčité, jemně pruhované, hnědé. 
Roste na návsích, u cest a na skalnatých stráních. Kvete v měsících letních. 
Obsahuje ve všech částech a b s i n t h i i n, od něhož nad míru hořce chutná 
a rozemnut silně páchne.^ Patří k nejdůležitějším rostlinám lékařským, proto jej 
v jižních zemích pěstují pro lékárny na polích. Kneipp odporučuje pelyň- 
kové thé zejména v chorobách žaludku a jater. 
666. Pelyněk piaiý' 
F květ obvodový, květ z terče, U úbor. 
3. P. ladní (A. campestris L. — obr. 667) vyhání z dřevnatého oddenku 
lodyhy dvoje : květonosné, vystoupavé, obyčejně nachově naběhlé, v úzkou latu 
prutovitě rozvětvené a pak lodyhy neplodné, položené, od dolejška mnohovětevné, 
trsnaté. Listy jsou hlavně jen v mládí šedoplsťnaté, později jsou skoro 
úplně lysé; dolní mají dlouhý, na spodu ouškatý řapík a jsou 2 — 3kráte peře- 
nodílné, hořejší jsou přisedlé a jednoduše peřenodílné, oboje o uštech čárkovitých. 
Nejhořeji přecházejí listy v nedělené listeny. Vejčité, v e 1 i c e d r o b o u n ké úbory, 
rozvíjejicí se od srpna do října, sedí jednotlivě v paždích uzounkých listenů na 
postranních, úžlabních větvičkách, skládajíce štíhlé, k lodyze více méně přiblížené, 
O původu hořkosti pelyňku vykládá lidová pověsť tolik : Když žíznícímu Spasi- 
teli byla podána místo občerstvujícího nápoje žluč s octem, ukáplo několik krůpějí s jeho 
rtů na zemi a hned vyrostla z nich bylina, ku které Spasitel pravil: »Budiž požehnána ! 
Kdo tě utrhne ke svému pozdravení, toho pozdrav svojí hořkostí mého požehnání.* 
