517 
sokou, lysou, brázdovanou lodyhu, ukončenu úhledným hroznem žlutokvětých 
úborů. Listy jsou srdčité a vyhlodaně zubaté; nejspodnější mají tenké, dlouhé 
řapíky a veliké čepele, hořejší mají řapíky křídlaté a čepele menší; nejhořejší 
posléze rňívají čepele zakrnělé a řapíky objímavé. Pod úbory jsou místo listů 
nachově hnědé, kopinaté šupiny. 
Dosti veliké úbory, rozvíjející se v červenci a srpnu, mají bezplevné 
lůžko a válcovitý, jednořadý zákrov z 8 — 10 listenů, pod nimiž jsou ještě dva 
dlouhé, vstřícné listeny vnější ((^). Vedle četných květů v terči, které jsou 
obojaké a mají koruny trubkovité (F), jest na obvodě 8-10 květů pestíkových 
(/\), s korunami jazykovitými, vytvářejícími široký, řídký paprsek. Jazykovité ko- 
697. Slarček popelavý. 
runy mívají často na spodu po 2 malých zoubečkách, tvoříce jakýsi přechod ke korunám 
dvoupyským. 
Skoro ve všech těchto znacích shoduje se popelivka se starčky (str. 504). Rame- 
na čnělek obojakých květů jsou však uťata, s nasazenou krátkou, kuželovitou, od do- 
lejška stejně pýřitou špičkou, kdežto u starčků jsou čnělky na konci uťaté a jen 
tam štětičkou chlupů porostlé. Nažky jsou jako u starčků věnčeny chlupovitým 
chmýřím (/). 
Rostouc planě ve východnější Evropě — od nás nejblíže v Haliči — byla 
v Čechách dosud pozorována pouze v rašelinných mokřadlech a bařinách olšin u Hab- 
štejnu a Hiršberku blíže Č. Lípy a pak u myslivny Rečkova v údolí Bělé k Mni- 
chovu Hradišti. Pěstuje se též někdy pro okrasu v květnicích. 
