523 
kořenem, povlečena na lodyze i listech bělavou vlnou, jejíž biologický význam 
jako u jiných rostlin na vlhkých místech rostoucích jest asi ten, aby voda (rosa 
a déšť) neucpávala průduchů a transpiraci se nepřekáželo. U starších rostlin však 
vlna často se ztrácí, ba někdy se vůbec ani nevyvinuje. Velice měkké, 
čárkovitě kopinaté listy se ke spodu znenáhla sužují. Drobné úbory (lí) 
jsou namnoze směstnány v klubka, která sedíce na koncích větví, jsou po- 
depřena několika listy, klubka přesahujícími. Zákrov skládá se z listenů 
v hořejší polovině su ch o m á z d ři tý ch (n e h u ň at ý ch), žlutohnědých, které 
za plodu hvězdovitě se rozkládají. Vnější listeny jsou podlouhle vejěité, tupé, vnitřní 
podlouhlé, špičaté. Nažloutle bílé květy, sedící na plochém lysém lůžku, jsou v terči 
703. Kamzičnik obecný; L druhý list lodyžní. 
obojaké, s korunami trubkovitými {F), na obvodě pestíkové, s korunami niťovi- 
tými, paprsek netvořícími (/i). Prašníky {a) mají oproti všem předch. rodům 
na spodu šidlovité přívěsky. Oblé, hladké nebo jemně měkkoostenné 
nažky (/) jsou vesměs věněeny jemným, jednoduchým chmýřím. 
Opylení děje se způsobem u složnokvětých obvyklým (viz str. 389). 
Roste hojně na vlhkých rolích, zaplavovaných místech, na písečnatých březích 
řek a rybníků, v příkopech a bažinných lesních místech. Kvete od ěce do října. 
2. P. žlutobílá (G. luteoalbum L. — 706) je jako předch. jednoletá 
a všecka běloplsťnatá. Má však 1 - 3 vysoké lodyhy namnoze jednoduché, 
řidčeji větevnaté, spodnější listy lodyžní pol oobj ímavé, a skoro vesměs 
