525 
Roste hojně v suchých lesích, na stráních a v mýtinách. Kvete současně 
s druhem předch. 
Pozn. Vedle tvaru typického, jak byl popsán, vyskytují se ve vyšších horách 
u nás ještě dvě odrůdy, jež někteří považují za samostatné druhy. Jsou to : 
a) V. n o r v é ž s k á (G. norvegicum Gunner, G. fuscatum^ Wahl. — obr. 708) 
— má přímou, 2-3 dm vysokou lodyhu o d d á 1 e n ě listnatou, listy trochu širší, t r o j- 
706 . Protěž žlutobílá ; 707 . Protěž lesní; 
F květ s kor. trubkovitou, květ s kor. n úbor, F, F^ květy (s kor. trubkovitou a niťovitou) ; 
niťovitou. A větévka s úbory dosud nerozvitými. 
ž 1 1 n é, též na líci, ač tenčeji plstnaté, prostřední zdéli nebo delší dolejších, úbory 
hustě nahloučeny do klasovitého hroznu krátkého, a listeny zákrovní pod koncem 
s černohnědou skvrnou, vnitřní zaokrouhlené (nikoli vykrojené). 
Roste v horních lesích vyšší Šumavy, hor Krušných, hor Jizerských, hor Orli- 
čných, kladského Sněžníku, moravsko-slezského Jeseníku a Beskyd. 
b) P. Hoppeova^ (G. Hoppeanum Koch — obr. 709) — má lodyhu jen 
několik cm vysokou a čárkovito-kopinaté listy lžilné. Nečetné úbory jsou 
9 Lat. fu scat US = tmavohnědý. 
-) Ku poctě D. Hoppe-a, botanika v Řezně; f 1846. 
