celokrajné a nejčastěji i s lodyhou a zákrovy porostlé uzlinatými chloupky. Pro- 
středně veliké úbory (A) mají válcovitý, střechovitý zákrov z úzce kopinatých, ši- 
dlovitě zakončených listenů a obsahují v terči obojaké kvítky (F) s trubkovitými, 
červenavě žlutými korunami, na obvodě kvítky pestíkové (F^), s korunami uzounce 
jazykovitými, asi 2krát tak dlouhými jako zákrov, takže tvoří pěkný paprsek. 
Nažky (/) mají chmýr červenavě bílý. 
Roste hojně na písečnatých pastvinách, mýtinách, suchých kopcích a neúrod- 
ných polích. Kvete od června do září. 
Poněv^adž za čerstva palčivě chutná, užívali ho dříve v lékařství, zvláště 
v nernocech plicních a žaludečních. Také jím druhdy „ čarovali « proti uhra- 
nutí dětí. 
Pozn. Na Mehelníku, jvých. od Písku (poprvé drem V e 1 e n o v sk ý m) a u N. 
Benátek byla pozorována odriida lysá, na sblížených listech toliko brvitá — 
t. hladký (E. droebachensis O. Muller). 
Rod 37- 1 (Solidago,- Goldruthe) shoduje se v střecho- 
vitém zákrovu, bezplevném lůžku, bezocasých prasnicích a chlupovitém chmýří 
nažek s hvězdnicí, má však jazykovité květy obvodové téže barvy jako květy 
vnitřní a nažky válcovité, žebernaté. Vyskytuje se u nás ve 3 druzích, 
z nichž 2 jsou původu severoamerického. 
úbory dosti veliké sestaveny v f 
jehlaiícovité latě, složené z krát- | obecný 1. 
kých, chudokvětých větviček [ 
libor}' drobné sestaveny v bo- 
hatou latu, složenou z dlou- 
hých uinohokvětých, jedno- 
stranných hroznů 
ribory drobounké, s 
jaz3'ko vitými květ}' 
sotva delšími nežli 
terč 
úbor}' o něco větší 
(6 luni v3'Soké), s ja- 
z3'kovitý'mi květy 
značně delšími nežli 
terč 
kanadský 2. 
pozdní 3. 
1. Zlatobýl obecný (Solidago virga aurea^ L. — obr. 732) vyhání z krát- 
kého, položeného oddenku přímé, až 1 m vysoké, roztroušeně chlupaté lodyhy, 
které jsou řídce porostlé listy v dolejší části elliptičnými až elliptičně kopinatými, 
v křídlatý řapík sbíhavými, drobně pilovitými, v hořejší části kopinatými, skoro 
celokrajnými. Z paždí hořejších listů vyrůstají krátké větvičky, nesoucí po 1-4 
prostředně velikých úborech, tak že celé květenství představuje přímou, prodlou- 
ženou, hroznovitou latu. Úbory, rozvíjející se v měsících letních, mají válcovité 
zákrovy složeny z nestejných, čárkovitě kopinatých, střechovitě na sobě polo- 
žených listenův a bez plev né lůžko. Květy jsou v e s m ěs barvy žluté: v terči 
obojaké, trubkovité {F), na obvodě pestíkové, úzce jazykovité v počtu 5 až 
12, delší zákrovu, paprskující. Prašníky (< 3 ) jsou bezocasé a ramena čnělek obo- 
jakých květů asi téhož způsobu jako u hvězdnic (str. 533). Válcovité, že- 
bernaté nažky (/) jsou věnčeny jednoduchým chmýrem. 
Opylení děje se xenogamicky i geitonogamicky, jak vysvětleno ve znacích po- 
všechných na straně 389. 
9 Lat. virga a urea = zlatý prut. 
-) Slož. z lat. soli dus = pevný', celistvý -f- koncovka — ago (srovu. Plautago, 
Borago atd.), vzhledem k dřívější dobré pověsti v lékařství; hojiliť jím ráii}'. 
