55S 
Z listů vaří si lid thé proti kašli. Kneipp oclporučuje mimo- to prikládati 
v chorobách plicních čerstvé listy na prsa, jakož i dávati je na otevřené rány, 
poněvadž prý odbírají horkost. 
Rod 43. I^ocÍl 30 lioo horní (Homogyne^ alpina Cass., Brandlattich 
-obr. 748) jest vytrvalá bylina s plazivým oddenkem, z něhož vyhání růžici 
přízemních, dlouze řapíkatých, srdčitě ledvinovitých, ťihlatě zubatých listů a sou- 
časně s nimi jednoduchou, as 2 dm vysokou, hustě šedohuňatou lodyhu s několika 
zakrnělými listy (šupinami) a jediným konečným úborem, zřídka dvěma úbory květními. 
Úbory mají jednořadý, obyčejně nachově naběhlý zákrov a obsahují na 
bezplevném lůžku červenavé nebo bělavé, vesměs plodné kvítky dvojího 
druhu : uvnitř obojaké, s korunami trubkovitými (/"), na obvodě nemnohé pestíkové, 
s korunami niťovitými (i^), v jednořadém paprsku. Prašníky a ramena čnělek 
jsou jako u podběle. Nažky (/) jsou věnčeny 'jednoduchým chmýrem. 
Roste v močálovitých lesích a na lesních lukách Sudet, hor Krušných, Šumavy, 
Blanského lesa, Ještědu, jakož i v Beskydách. 
Rod 44. IDevotsřil- (Petasites-'^, Pestwurz) má stvoly mnohoiiborné 
a květy v úborech dvoudomě mnohomanželné. Vyskytuje se u nás ve 3 druzích: 
oddenek na konci hlizovitě ztlou- I ^věty bledě růžové ( obecnj' 1 . 
stl5^; listy mělce chobotiiatě zii- ' 
t květy žlutavo-bělavé ( KablíkoTÓ 
oddenek na konci hlizovitě neztloustR; listy úhlatě zu- j ^ .j , 
baté, o zubech hrotitých ; květy žlutavě bílé \ * J -• 
1. Devětsil obecný (Petasites officinalis Mónch., Tussilago petasites L. - 
obr. 749) vyhání z plazivého, na konci hlizovitě ztloustlého, na povrchu 
hnědého oddenku záhy na jaře jednoduché, jako prst tlusté, duté, šedoplsťnaté, 
nachově naběhlé stvoly, které jsou porostlé místo listů nachovými šupinami a za- 
končují se bohatým hroznem úborů. Okrouhlé nebo trojhranné, na spodu 
srdčitě vykrojené, po kraji c h o b o t n a t ě mělce zubaté, s počátku šedoplsťnaté, 
později olysající listy vyvinují se jako u podběle z jiných pupenů nežli květo- 
nosné stvoly a rozvíjejí se dokonale teprve po odkvetení, dosahujíce neobyčejných 
rozměrů — až přes m šířky. Šedoplsťnatý povrch chrání mladých listů před 
vnějšími nepříznivými vlivy, zejména zimou a deštěm. Veliký rozměr jejich jest 
jim pak zvláště proto ku prospěchu, že jím mohou spíše nějaký paprsek sluneční 
zachytili ; rosteť devětsil nejčastěji ve stínu křů a stromů, jejichž větvemi sluneční 
paprsky jen spoře se prodírají; kdyby měl listy malé, snad by na některý list 
sluneění paprsek nikdy se ani neusmál. Že vysvětlení velikých rozměrů listových 
v tomto smyslu je správno, o tom svědčí nejlépe okolnost, any jedinci rostoucí 
na otevřeném místě, vytvářejí listy asi o polovinu menší.^) 
9 Slož. z řec. d/ťoV = současný -L yvrt) = žena (zde květy pestíkové). vzhledem k té 
okolnosti, že s obojakými květy v terči současně se vyvinují pestíkové květy v paprsku : 
srovn. s podbělem na str. 557. 
-) Dle Pr. Sobotky (Rostlinstvo v národním podání) jest správno říkati devesil, 
z lit. debesis = oblak, vzhledem k velikým listům; lid utvořil si devětsil prostoná- 
rodní et3-mologií a vzhledem k něm. Xeunkraut. Také v jiných řečech slovansk<’ch se 
toto jméno vyskytuje, znamenajíc ovšem rostliny různé, na př. rus. aí^Bfla cii.iT), pol. 
d z i e w i ^ s i 1, chorv. d e v e s i 1 j atd. 
^) Z řec. zTÉTaoog — širák, klobouk s velikou střechou ; niožuoť velik<xh listů po- 
užiti jako stinidla. 
^) Ostatně i jiné rostliny stinných míst vyznačují se velik3’mi, ploch^mii list3', na 
př. aron, vraní oko, k3’ čel nice, dyninivk3', net3’ kavka, konvalinka, česnek 
medvědí atd. 
Devětsil 
