565 
— obr. 757), s lodyhou j ed n oú b o r 11 o u, dole pýřitou, nahoře lysou, a tamtéž skoro 
bezlistOLi as pýřitými listy rozmanitého tvaru: nejdolejší jsou vejčité, dlouze řapíkaté, hrubě 
až stříhané zubaté, hořejší přisedlé, podlouhlé a peřenoklané až hřebenitě peřeno- 
dílné, nejhořejší (jsou-li vůbec vyvinuty) čárkovité, celokrajné. Poměrně veliké úbory, 
rozkvétající hlavně v červnu a červenci, mají k u 1 a t o- v ej či t ý zákrov z listenů 
vejčito-kopinatých, os tni tě zakončených. 
Rod 4Q‘ (Jurinea^ diejurinee) shoduje se ve všem se 
srpkem, má však prašníky ocasaté a okolo chmýří na spodu obrubu. Spodek 
čnělky je ztloustlý, čepičce podobný a opadává spolu s chmýrem. 
V 7 skyluje se u nás zřídka ve 2 druzích : 
757. Srlyek ruziiolisiý. 
758. Sinokvét dirpoviiý ; 
F květ, l čnělka, a tyčinky ; f nažka s okrajem o. 
1. Sinokvět chrpovhý (Jurinea cyanoides^ Rchb., J. Pollichii^’ Koch., 
— obr. 758) má vytrvalý, svislý, hnědý oddenek a přímou, nanejvýš 3 dví vy- 
sokou, pavučinatou, obyčejně 1 úbornou nebo v několik dlouhých, lúborných 
větví rozvětvenou lodyhu. Listy jsou na rubu běloplsťnaté a nejčastěji zpeřeně 
rozděleny v úzké, celokrajné, krajem ohrnuté úkrojky; zřídka jsou dolejší nebo 
b Dle Liid. J urine -a, professora lékařství, zemřevšího r. 1845 v Ženevě. 
-) Slož. z řec. xvavog = chrpa -j- sídrjq = podobu}". 
Ku poctě iiěiu. botanika J. Pollich-a, zemř. 1780. 
