4 
Listy letošní, v době kvetu ještě malé, dorůstají pravé velikosti teprve po od- 
kvetení, přezimují a na jaře vyroste v paždí hořejšího nová květenosná osa, která 
rostouc ve směru osy loňské, zdá se býti jejím pokračováním a celá plazi vá lodyha 
tudíž vzrůstu monopodialního. Ve skutečnosti však jest lodyha kopytníku sou- 
nožím (sympodiem), složeným z tolika článků, kolik bylo květů a párů listových 
(viz též ve sv. I. v Slovn. terminol. pod heslem sympodium). 
Krátce stopkaté, trochu nakloněné květy (F) mají vytrvalé, baňkovitě zvonkovité, 
hluboce trojdílné, vně obyčejně hnědozelené, uvnitř kalně nachové okvětí, jehož 
špičaté cípy (o) jsou svými konci poněkud vehnuty dovnitř. 
S cípy okvětními, v poupěti chlopnitě složenými, střídají se uvnitř tři zoubky 
(obr. 2), které však někdy buď z části nebo vesměs chybějí. Ty dlužno považovati 
za zakrnělé plátky korunní. I tvoří kopytník jakýsi přechod od rostlin srostlo- 
plátečných k rostlinám bezkorunným, pročež klademe jej na prvé místo. 
Tyčinek (obr. 1 a, obr. 2) jest 12 a to ve 2 kruzích: 6 vnějších, z nichž 
3 stojí před cípy okvětními, 3 na jejich rozhraní, a 6 vnitřních, střídajících se 
s tyčinkami kruhu vnějšího. Extrorsní prašníky mají na koncích špičaté výrostky, 
prodloužená to spojidla (konnektivy). 
Spodní, ópouzdrý, šesti plodolisty tvořený semeník (p) prodlužuje se v rovnou 
tlustou čnělku (l), zakončenou ólaločnou bliznou (n) ; uprostřed chová 
sloupečkovitou semenici, na které jsou upevněna vajíčka, v každém pouzdře 
2 řady (obr. 2). 
Plod (f) jest 6 pouzdrá, trochu dužnatá tobolka, obsahující v každém pouzdře 
po 3 - 4 semenech. Jsouc až do uzrání věnčena okvětím, otvírá se dozravši ne- 
pravidelně. Semena (z) mají po stranědužnatý výrostek, na němž prý si rádi po- 
chutnávají mravenci i jiný hmyz, zatahují je do země a přispívají tak k rozšíření rostliny. 
Opylení protogynických květů obstarává drobný hmyz, zejména malé 
mušky, které hledají ve květech přístřeší. V první době rozkvětu ušty okvětní 
konci svými souvisí, ponechávajíce mezi sebou úzké skuliny, jimiž hmyz 
do květu zalézá; poněvadž laloky blizny, v té době již dospělé, stojí zrovna proti 
těmto skulinám, musí se jich hmyz tělem dotknouti a přinesl-li z jiného, staršího 
květu na těle pyl, otírá jej o ně. Tyčinky jsou v té době skloněny dolů a prašníky 
jejich dosud zavřeny. V druhé době (ve stadiu prašníkovém) rozestoupí se ušty 
okvětní, 6 tyčinek vnitřního kruhu se vzpřímí a přiloží ke čnělce mezi laloky bliz- 
nové. Navštiví-li hmyz květ, vysypává se mu pyl na tělo, k čemuž velice přispívají 
špičaté výrostky tyčinek, an hmyz na ně naráží a tím prašníky otřásá. Posléze 
vzpřímí se též ostatních, o něco kratších 6 tyčinek a přiloží se ke čnělce 
zrovna pod laloky bliznové, které posud schopnosti býti zúrodněnu nepozbyly. 
Poněvadž jest květ nakloněn, může pyl ze zralých prašníků se vysypávající do- 
padati na laloky bliznové a autogamicky je zúrodniti, což děje se asi z pravidla, 
jelikož nenápadné kvítky hmyz k sobě málo lákají. 
Kopytník roste po vší vlasti hojně ve stinných lesích a křovinách. Kvete 
od konce března do máje. 
Obsahuje v oddenku i listech těkavý olej asarin, od něhož páchne poněkud 
kafrem a odporně chutná, tak že bývá od mnohých býložravých živočichův 
ušetřován. 
Druhdy užívalo se odvaru kopytníkového jako prostředku dávivého a po- 
čisťujícího; Kneipp odporučuje jej také těm, kdo trpí častým bolením hlavy; 
kdo jest slabého zraku, má si jím vymývati oči atd. Prášek ze sušené rostliny nutí 
ke kýchání jako šňupavý tabák. 
