9 
mu nektaru. Aby navštěvoval hmyz dříve květy prašníkové a pak teprve, nesa 
již na těle pyl, květy pestíkové, jsou rostliny prašníkové nápadnější, anyf mají po- 
někud větší a žlutější listy jakož i trochu větší, silněji vonné květy. 
Jmelí cizopasí na kmenech a větvích asi 50 stromů, dílem lupenatých, dílem 
jehličnatých. Nejlépe se mu daří na stromech, které mají měkkou, šťavnatou kůru 
a tenkou borku (svrchní, zkorkovatělou vrstvu kůry), jako jsou jedle, jabloň a 
topol; ze všech nej milejší jest mu asi topol černý a trnovník (akát), na nichž 
roste nejbujněji. Za to na dubech vyskytuje se velice zřídka; na břízách, bucích 
a platanech nebylo ještě vůbec pozorováno. 
O rozšiřování jeho pečují někteří ptáci, zejména bravníci (Turdus visci- 
vorus), kteří lepkavé bobule s velikou zálibou požírají. Rozšiřují pak semena jeho 
po stromech trojím způsobem: 
a) Vyvrhují je z vole s jinými nestravitelnými látkami. 
b) Přilepují je na větve, otírajíce si zobák, po jehož stranách se jim při 
žrádle, jsouce obalena lepem, zachytila. Tento způsob vysvětluje, proč může jmelí 
vyrůstati i na spodních stranách větví, obrácených k zemi. 
c) Nejvíce však rozšiřují ptáci semena jmelí trusem, což známo bylo už národům 
starověkým, jak souditi můžeme z průpovědí uváděných často ve spisech řeckých 
1 latinských: „Kí%la yé£ei avxfj y.ay.óv, turdus ipse sibi exitium cacat" , „ bravník 
(drozd) sám si záhubu výka- 
lem trousí". Známo totiž, že 
jmelí obsahuje ve všech čá- 
stech lepkavou šťávu, ze které 
se vaří ptačí lep. Roznáší-li 
bravník trusem svým nestrá- 
vená semena jmelí po stro- 
mech, přispívá k jeho rozši- 
řování a plete si sám na sebe 
metlu. 
Ze by však semeno mu- 
silo střevem ptačím dříve pro- 
jiti, aby vyklíčilo, jak se dříve 
domnívali*), není pravdivo. 
Pokusy bylo zjištěno, že se- 
meno jmelí klíčí i tehdy zcela 
dobře, když střevem ptáka 
neprošlo. 
Poněvadž v každém případě velice závisí na náhodě, zda-li semeno jmelí na 
příhodné místo se dostane, postaráno jest o existenci této cizopasné rostliny ještě 
jiným způsobem. Semena jsou totiž namnoze polyembryonická, neobsahujíce 
pouze jeden klíček, jak jest tomu u všech jiných našich rostlin, nýbrž namnoze 
2 — 3 klíčky (obr. 8 b, c), tak že by z nich za příznivých okolností vzrůsti mohly 
2 až 3 rostliny. Třebas ze všech klíčků jen jeden v rostlinku se vyvinul — 
ostatní prý sice vyklíčí, ale zahynou — přece dlužno polyembryonii považovati za 
nemalou výhodu pro existenci jmelí. Nesmí se totiž zapomenouti, že semeno bývá 
někdy na větev přilepeno v tak nešťastné poloze, že vyrůstající kořínek místo 
k větvi směřuje právě opáčně. Má-li semeno více klíčků, pak v tom případě 
ostatní kořínky jsou rozhodně v příznivějších polohách a snáze se jim podaří 
vniknouti do kůry. A tak možno říci, že semeno se třemi klíčky má pro existenci 
*) Srovn. 11a př. Pliu ia : Historia naturalis XVI, 95 . , . »Omnino autem satum 
uullo modo nascitur, uec nisi per alvum avium redditum, maximě palumbis et turdis; 
haec est natura, ut nisi maturatum in ventre avium non proveniat« etc. 
|Q A spodní část pně jmelí bílého ^7, jehož kořeny, rozlezlé pod 
korou hostitelky H, vysílají do dřeva ssavé kořínky ; B spodina 
mladé rostknky v 2 . roce : z podpůrué desky J vniká do hostitelky H 
