45 
dlouhé řapíky na svrchní straně ploché (nikoli žlábkovilé), po každém kraji ovšem 
s vyniklým žebrem ( L 1 ). Spodní a prostřední listy lodyžní jsou vejčitě podlouhlé, na 
dolejšku též šikmo zaokrouhlené, nejhořejší jsou kopinaté, na spodu znenáhla v řapík 
súžené. Obojaké květy skládají bezlisté, přeslenaté hrozny. Nažky, spočívající na 
dlouhých, nezřetelně článkovaných stopkách, mají veliké, trojhranně vejčité, na 
spodu trochu srdčité, po kraji více méně zřetelně zoubkované pilovité krovky 
(/) a na nich po vyniklém mozoulku, který však také někdy na některé- 
krovce zakrňuje. 
Roste u vod a v příkopech velice pořídku. V Cechách byl pozorován ze- 
jména při Metuji blíže Jaroměře, při Labi u Poděbrad, v lučních příkopech u Králíky 
ve vrboví při Otavě u Písku, na Moravě v okolí Bystřice p. Host., Hranic a Příboru. 
Kvete v touž dobu jako předch. 
12. Š. vodní (R. aqua- 
ticus L. — obr. 56) náleží 
s oběma druhy předch. k nej- 
statnějším našim šťovíkům ; vy- 
háníť z oddenku, vně černého, 
uvnitř žlutého, silné, přímé, 
hranaté lodyhy až přes 2 m 
vysoké. Spodní listy mají 
dlouhé, na svrchní straně 
žíábk ovité řapíky a veliké, 
srdčitě vejčité až vejčitě 
podlouhlé, dole často po obou 
stranách houslovitě vykrojené, 
nahoře špičaté, jasně zelené, 
tenké čepele; hořejší listy jsou 
kratčeji řapíkaté a stále užší až 
kopinaté, oboje pak po okraji 
vlnovitě jemně vroubkované. 
Bohaté, latovité květenství sklá- 
dá se z větví přímo odstálých, 
porostlých více méně oddále- 
nými, alespoň nahoře b e z- 
listými lichopřesleny pře- 
vislých, obojakých, drobných, 
červenavě zelených kvítků. Ve- 
liké, trojhranně vejčité, bláno- 
vité krovky (/) jsou obyčejně 
eelokrajné a vždv bez 
mozoulků. Stopky plodní jsou 
nezřetelně článkovány, pod krovkami trochu tlustší, ale nenapuchlé. 
Roste u vod, obzvláště stojatých, zejména v severnější polovině Cech, na 
Krumlovsku a Budějovicko-Třeboňsku, roztroušeně po Moravě, jakož i v okolí Krnova 
a Oder ve Slezsku. Kvete v týž čas jako předčil. 
Kořene užívalo se druhdy v lékařství; mladých listů možno pojídati jako 
salátu. 
13. Š. horský (R. alpinus L. — obr. 57 ) poznává se od předch. druhu, jemuž 
vnějškem se podobá a ve většině vlastností s ním se shoduje, hlavně dvěma věcmi: 
přízemními listy, které jsou srdčitě okrouhlé nebo srdčitě vejčité, na konci 
tupé, a plodními stopkami, jež jsou pod krovkami silně napuchlé (f). 
