60 
Pochází z Mexika, odkudž byl přivezen do Evropy jakožto bylina léčivá 
pod jménem »jezuitského thé«. Vyskytuje se u nás zřídka zplaněle, kveta 
od června do září. 
13. Na levém břehu dolní Dyje u Sakvic blíže převozu do Polavy, jakož 
i podél silničných příkopů u Nosislavi (jvých. od Židlochovic) v jižní Moravě byl 
pozorován m. kýlnatý (Ch. carinatum R. Br. — obr. 77), vyhánějící z vřetenovitého 
kořene četné, hned zdola rozvětvené, položené, 1 — 3 dm dlouhé, slabě žláznatě 
pýřité, až k vrcholku listnaté lodyhy, s nápadně malými, podlouhle 
vejčitými, chobotnatě laločnatými listy, které jsou vespod posety dro- 
bounkými, žlutými žlázkami a tudíž poněkud lepkavé, na nervech a řapíku pýřité. 
Klubka květní, rozvíjející se v červenci 
a srpnu, skládají ú ž 1 a b n í, přetrhované, 
listnaté klásky. Květy mají zelené, 
dužnaté, 5 dílné okvětí o uštech lžicovitě 
vypouklých a namnoze jen 1 tyčinku. 
Cočkovitá, lesklá semena s to j í v okvětí 
svisle a obsahují klíček kruhovitě stočený. 
Byl k nám zavlečen z Austrálie nej- 
spíše vlnou. Za čerstva silně voní. 
Rod 2 . Žniincla 1 (Blitum 2 , 
Erdbeerspinat) shoduje se v květech a 
plodech s rodem předch. až na to, že 
okvětí za plodu se zveličuje, dužnatí a 
červeně zbarvuje. U nás vyskytují se spíše 
pěstované nežli zplanělé 2 druhy: 
1* Žminda prutovitá (Blitum 
virgatum L. - obr. 78) vyhání z lletého 
kořene as 1 / 2 m vysokou, rýhovanou, 
prutovitě rozvětvenou lodyhu porostlou 
až na vrchol střídavým, řapíkatými, kosní- 
kově nebo trojhranně podlouhlými, na 
spodu klínovitě súženými, nestejně a hrubě 
zubatými, lysými listy. Drobné, neúhledné, 
zelené, někdy pometáním mnohomanželné 
kvítky ( F ), rozvíjející se v měsících letních, 
jsou směstnány do kulovatých klubíček 
sedících v paždích listů. Mají 3 — 5dílné 
okvětí (/), které později zdužnatí a 
zčervená, čímž celá klubka nabývají po- 
doby drobných malin, nejčastěji pouze 
jednu tyčinku , řidčeji 2 — 5 tyčinek a 
svrchní, volný (s okvětím nesrostlý) semeník se dvěma krátkými čnělkami. Plod 
{f, fi) jest nažka, ukryta — jak už řečeno — ve zdužnělém, šarlatově čer- 
veném okvětí. Svislá, po kraji tupá, žlabovitá semena ( z ) mají kruhovitý, okolo 
bílku stočený klíček. 
Opylení jest podobné jako u merlíku bílého (str. 53). 
Pochází z jižní Evropy. U nás se pěstuje zřídka v zelných zahradách pro 
jedlé pupeny, listy i plody; velmi zřídka se vyskytuje zplaněle. Červenými plody 
prý se ve Valašsku venkovanky líčí. 
') Dle Jungmanna vzato z pol. žminda, žmienda. 
-) Tímto jménem (řec. filíxov ) zvali žmindu již staří Řekové a Římané; souvisí snad 
se slovesem p?uco, /3Áá(ú = mdle chutnám. 
77 . Merlik kýlnatý. 
