ztenčených článkův a jest téměř bezlistá, anyf vstřícné listy jedno- 
tlivých článků jsou velice nizounké a pochvatě spolu srůstají. Drobounké 
kvítky, rozvíjející se až v srpnu a září, sedí v důlcích na spodu hořejších článkův 
a to po každé straně téhož článku ve společném důlku vždy 3. jsouce sestaveny 
do trojhranu (TV). Mají dužnaté, nedělené okvětí (o), svrchní jednovaječný semeník, 
jehož jednoduchá čnělka jest na konci rozeklána ve 2 — 3 blizny (n), a jednu nebo 
dvě tyčinky (a) skryté s počátku v okvětí, později však i s bliznami vyčnívající 
nepatrným, úzké skulince podobným ústím (F). Po zúrodnění blizen, jež děje se 
nejčastěji autogamicky, okvětí zhoubovatí a uzavírá nažku, jejíž semeno (z) má 
klíček okolo bílku podkovovitě zatočený. 
96. Slanoiozec bylinný ; 
N tři články hořejší větvičky, z nichž dva chovají 
na spodině po každé straně po 3 kvítcích; F po- 
délný řez kvítkem: o okvětí, a tyčinka, n blizna; 
2 řez semenem. 
97. Slanobýl obecný ; 
F květ : b listen, o okvětí s přívěskem p ; F x podélný řez 
květem: b listen, b v listenec, o okvětí; o x lístek okvětní 
s blanitým přívěskem p\ pestík a okvětní lístek po od- 
kveteni; f plod; 2 klíček semenní. A větévka s květy. 
Roste porůznu pouze na slaných půdách, ve vyschlých příkopech a na past- 
vinách v jižní Moravě, zejména v okolí Čejče, Hustopeče atd. Mnohem hojněji 
vyskytuje se však na mořských pobřežích, kde z něho (zvláště ve Francii) pálením 
dobývají sody. Na severu pojídají mladých větví jako salátu. 
Rod Q. Slanobýl 1 obecný (Salsola 1 káli 2 L., Salzkraut — obr. 97 ) 
má jednoletý kořen a dužnatou, položenou nebo vystoupavou, rozkladitě větevnatou, 
') Zdrobn. slovo lat. salsus = slaný, poněvadž roste nejraději na slaných půdách, 
zvláště 11a mořských pobřežích. Rusky slově cojflHKa, pol. solówka. 
2 ) Tak slově stanobýl arabsky; hebrej. kalah. 
