98 
Neúhledné, drobounké, jednodomé kvítky, rozvíjející se v máji, jsou směst- 
nány do úžlabních jehnědovitých, strboulům podobných klasův a to květy prašní- 
kové obyčejně do klasů tenčích (A), květy pestíkové do klasů tlustších (/) na 
stopkách asi tak dlouhých jak jsou samy. Prašníkové kvítky (F, Fy a obr. 1 24 A) 
mají 4 zelenavé, v poupěti dovnitř ohrnuté lístky okvětní, před nimiž stojí 4 ty- 
činky a uprostřed jest zákrsek po semeníku. Zralé prašníky rychle se vymršfují a 
124. Diagramy k v ět u m o ruš o vý c h ; 
A kv. prašníkového, B kv. pestíkového. 
pyl se z nich vyprašuje v malých obláčcích asi tak jako u kopřivy (str. 94). 
Kvítky pestíkové (. F 2 a obr. 124 B) obsahují ve 4dílném, na okraji obyčejně 
lysém okvětí pouze svrchní semeník (p) se dvěma vyčnívajícími bliznami, z něhož 
dospívá drobná nažka. Poněvadž však okvětí později zdužnatí a nažku úplně 
uzavře, vzniká z každého kvítku pestíkového malá bobulka a z celého květenství 
plod složený-moruše (/), nemálo podobný malině, barvy b íl é nebo červ e- 
navé (zřídka černé) a chuti mdle sladké. 
125. Bourec moíušový neboli hedvábnik. 
Moruše bílá jest domovem v Číně, kde ji pěstovali už mnoho století před 
Kristem, poněvadž listy její jsou nejlepší potravou housenkám bource moru- 
šového neboli hedvábní ka (obr. 125). Také v Řecku pěstovala se zároveň 
s moruší černou pro chutné ovoce již ve starověku. Od 12. století počali v Itálii 
listy jejími krmiti hedvábníky. Z Itálie rozšířila se i do střední a severnější Evropy, 
do našich^zemí ovšem hlavně až ve století 18. a 19. 
U nás pěstuje se moruše nejvíce ve tvaru křovitém v živých plotech. Dlouho- 
letým pěstěním vznikla celá řada odrůd, jež rozeznávají se hlavně tvarem listův. 
