Řád XII. Jilmovité (Ulmaceae) 
jsou stromy neb kře s vejčitými, namnoze nesouměrnými, pilovitými, střídavými, 
dvouřade sestavenými listy o opadavých palistech a drobnými obojakými květy, které 
vyrůstají nejčastěji před listy po stranách větví ve svazečkách. Květy mají zvon- 
kovité okvětí obyčejně 5cípé, 3—8 tyčinek postavených před cípy okvětní a svrchní, 
2členný, jednopouzdrý a jednovaječný, někdy však též 2pouzdrý a pak 2vaječný 
semeník o 2 čnělkách. Plod jest křídlatě vroubená nažka nebo peckovice. 
Z domácích rostlin náleží sem pouze rod jilm (Ulmus); často však sází se 
v sadech též cizozemský břestovec (Celtis). 
Rod 1. JilMm 1 (Ulmus 1 , Ulme) má okvětí zvonkovité, nejčastěji 5klané, 
tyčinek 3 — 8 s prašníky extrorsními a plody křídlatě nažky. Vyskytuje se u nás 
ve 3 druzích : 
květy krátce stopkaté, 
přímé ; nažky h sé 
Jilm 
mladé větve roztroušeně pýřité, pak 
lysé; listy na líci dosti hladké; tyčinek 
pouze 3 — 5; nažka v první třetině ce- 
lého plodu 
mladé větve chlupaté; listy na líci dra- 
slavé; tyč. 5—8; nažka asi uprostřed ' horní 2. 
celého plodu [ 
j polití 1. 
květ} T dlouze stopkaté, převislé; nažky f 
huňatě brvité \ 
vaz 3. 
1. Jilm polní (Ulmus glabra 2 Milí., U. campestris L. p., Feldulme - obr. 132) 
jest strom nebo keř mající větve z mládí roztroušeně pýřité, pak lysé a na 
nich ve dvou řadách střídavě rozestaveny tuhé, příkožovité, lysé nebo skoro lysé, 
na líci dosti hladké a skoro lesklé listy s palisty záhy opadavými. Ostatně 
jsou listy vejčité, krátce zašpičatělé, po kraji dvakráte vroubkované pilovité a na spodu 
nestejné, anať vnitřní, k vrcholku obrácená polovice jest větší a hlouběji zasahuje 
nežli druhá polovice. 
Drobné, skoro přisedlé kvítky (F, F 1 a obr. 133), objevující se v březnu 
a dubnu před listy, jsou sestaveny do vidlanovito-vijanovitých svazečků po stranách 
loňských větviček {K). Mají zvonkovité, obyčejně 5cípé, vytrvalé, nachové okvětí, 
3 — 5 tyčinek s vyniklými, nachovými, extrorsními prašníky a svrchní semeník se 
dvěma pérovitými bliznami. 
Opylení děje se s počátku xenogamicky větrem, anyť blizny dříve dospívají 
nežli se počnou zralé prašníky otvírati ; později však, dlouho nevadnouce, zúrod- 
ňují se blizny též autogamicky. K tomu dlužno dodati, že kvítky téhož svazečků 
dospívají nesoučasně a že zralé prašníky pukají pouze za suchého počasí, za deště 
se opět zavírajíce jako prašníky jitrocelů (sv. III. str. 263). 
J ) Čes. jilm, rus. hsbmTj, něm. Ulme atd. souvisí s lat. ulmus a to s kelt. eim. 
2 ) Lat. glaber = lysý, vzhledem k mladým větévkám oproti druhu následujícímu. 
