117 
Lýkovec obecný roste ve stinných, vlhkých horních lesích porůznu skoro po 
vší vlasti; v pahorkatině a rovině jižní Moravy však chybí. Často sázívá se též 
v sadech pro ranné kvěly jako okrasný keř. 
S biologického stanoviska zasluhuje zmínky, že na koříncích jeho vyskytují 
se houbová vlákna, která přivádějí rostlině ze země vodu a výživné látky v ní 
rozpuštěné (viz mykorhiza ve Slovn. termilog., sv. I.) 
Zralé pecko vice dávají dobrou malířskou barvu. Byvše požity působí u člověka 
a mnohých zvířat silné dávení, zanícení střev, ano i smrt. Některým ptákům však, 
147. Lýkovec vonný; 
F podélný řez okvětím, f semeník. 
148. Vrabečnice rolní; 
F kvítek sedící v paždí listů L a po- 
depřen listenci b; F l podélný řez kvě- 
tem ; f nažka. 
jak už pověděno, neškodí. Také kořen a kůra jsou proniknuty palčivě hořkou, 
nepříjemně páchnoucí látkou - dap hni nem, což přináší rostlině ten prospěch, 
že mnohá zvířata, která by si jinak ráda na mladých haluzích pochutnala a v zimě 
kůru ohlodávala, rostliny ušetřují. Druhdy užívalo se mladé kůry namočené v octě 
na vytahování pryskýřů. 
2. L. vonný (D. cneorum 1 L., Heideróschen — obr. 147) jest oproti předch. 
pouze asi 2—3 dm vysoký kříček mající hnědé pníčky a větve namnoze položené, 
l ) Jménem y.vscogov rozuměli starověcí Řekové několik druhů lýkovce, zvláště takové, 
jejichž listy jsouce rozžvýkán}- působily v ústech palčivý, škrablavý ( xváco = škrábu) pocit. 
