128 
2. V. křehká (S. fragilis L., Knackweide - obr. 164) shoduje se ve většině 
vlastností s vrbou bílou až na tyto: Mladé větve jsou snadno lámavé, zvláště 
v tom místě, kde vyrůstají z kmene. Ko- 
pinaté až podlouhlo-kopinaté, na řapíeích 
1 — 2žlázné, vespod bledozelené listy ( L ) 
jsou v mládí lepkavé, později obak 
160. Bejlomorka vrbová [zvětši) a bou- 
lovitý nádor na větvi vrbové jí způsobený. 
161. Bejlomorka jívová (zvětš.) a nádoiy 
na vrbovém listu jí způsobené. 
lysé a na líci hladké, na větévkách květonosných menší a většinou cel ok raj né, 
všude jinde pilovité, se zoubky obrácenými d o vn itř. Jehnědy jsou d osti 
tlusté, a opak vejčité jednobarvé šupiny jejich celé porostlé dlouhými 
ch 1 o u p ky. Květy pestíkovéf^) chovají na spodu 2medovéžlázky a lysé seme- 
níky mají 2 - 5 kr át tak dlouhé stopky jako jest zadní žlázka (kdežto u v. bílé 
jsou stopky sotva zdéli medové žlázky). Tyčinky (F) jsou zpravidla 2, ale někdy jich 
Roste hojně na podobných místech 
a kvete v týž čas jako v. bílá. Lámavých 
větví nelze k pracím košařským upotřebiti. 
3. V. pětimužná neboli man 
dlovka (S. pentandra 1 — obr. 165) liší se 
ode všech ostatních vrb hlavně tím, 
že má v paždí šupin prašníkových jehněd 
místo dvou vždy 5—10 tyčinek (F). Mladé 
větve jsou lámavé jako u v. křehké, 
listy však jsou širší nežli u obou druhů 
předch., vejčitě nebo podlouhle 
elliptičné, poněkud podobné listům 
střemchy, na líci lesklé, v mládí lepkavé, 
po kraji jemně pilovité a to jak listy na 
větvích jalových, tak na větévkách 
jehněd; na svrchní straně řapíků bývá namnoze několik žlázek (L). Poněvadž 
listy voní a chutnají poněkud hořce jako mandle, zove se tento druh též man- 
dlovkou. Jednobarvé šupiny dosti tlustých, zároveň s listy se rozvíjejících 
162. Pěnodějka obecná ( zvhtš. a 
ve velikosti 1)řir.) ; vedle pěna , ve které 
se skiývá larva. 
Slož. z řec. jiérjs = pět -j- ávljQ, ávdgóg = muž (zde prašuík). 
