132 
které jsou zcela volné a mají prašulky i po vypylení žluté. Vejčitě kuželovitý, hed- 
vábitě plstnatý semeník (FJ jest přisedlý a má skoro tak dlouhou 
čnělkti jako je sám, rozeklanou na konci ve 2 nedělené blizny. Tobolky (f) 
jsou též plstnaté a chlopně jejich při dozrání konci svými ohnuté. 
Patří k našim nejrozsířenějším vrbám, rostouc nejraději u řek a u potoků. 
Kvete jako předch. již v březnu a dubnu. 
Prutovité větve hodí se výborně ku pracím košařským. 
7. V. lýkovcová neboli ranní (S. daphnoides Vili., S. praecox Hoppe — 
obr. 169) jsouc nejčastěji vzrůstu stromovitého, poznává se nejsnáze dle toho, že 
má tlusté, s počátku i s pupeny plstnaté, později lysé, zelené nebo červenohnědé- 
větve modrošedě ojíněné, skoro tak jak ojíněny jsou zralé švestky. 
Modravě šedý nádech po- 
chází od vrstvičky vosku a objevuje 
se na mladých větvičkách také 
tehdy, jakmile počnou, byvše 
ulomeny, schnouti. Kerner se 
domnívá dle vlastních pozorování, 
že zabraňuje mravencům přístup 
k jehnědám medovou šťávou 
oplývajícím; mravenci totiž po hlad- 
kých větévkách květonosných se 
sklouzávají jako po hlazeném skle. 
Odřeme-li vrchní pokožku 
větví, objeví se vnitřní kůra ž 1 u- 
tavou. Listy jsou podlouhle ko- 
pí naté, vpředu často poněkud roz- 
šířené, vroubkované pilovité, na 
líci lesklé, na rubu nasivělé, ly sé ř 
nanejvýš v mládí hedvábité. Pa- 
listy na mladých prýtech (C) jsou 
polosrdčité a pilovité. Při- 
sedlé, značně veliké, tlu- 
sté, bez li sté jehnědy rozvíjejí 
se zároveň s listy nebo brzy před 
nimi v březnu a dubnu, namnoze 
ranněji nežli u ostatních vrb. O šu- 
pinách jehněd a o květech (F, F x ) 
platí vše, co uvedeno bylo u v. 
košařské ; avšak kratičcestop- 
katé, smáčknuté semeníky 
i tobolky jsou lysé. 
Vyskytuje se zejména v hornatějších polohách na Moravě i ve Slezsku na 
březích řek a potoků; v Cechách roste jen v hornatině doupovsko-tepelské a 
v Plzeňsku, byvši tam nejspíše vysazena. Hojnější jest v teplejších údolích alpských. 
Pozn. Odrůda nižšího vzrůstu a tenčích větví, s užšími, dlouze špičatými listy 
a kopinatými, dlouze zašpičatělými palisty, považuje se u některých botaniků za sa- 
mostatný druh — v. ostrolistou (S. acutifolia Willd). Sází se u nás velmi zřídka. 
8. V. popelavá (S. cinerea L. - obr. 170) jest keř až 4 m vysoký, s přímá 
rostoucím pněm a krátkými, tlustými, špinavě hnědými nebo tmavošedými vě- 
tvemi, které jsou v mládí i se šupinami pupenů aksamitově plstnaté Listy 
