134 
10. V. ušatá (S. aurita L., Ohrenweide - obr. 172) jest namnoze nízký keř 
s tenkými, tuhými, šedými větvemi, které jsou za mlada kaštanově ěervenohnědé 
a lysé. Opak vejčité listy pouze asi dvakrát tak dlouhé jak široké (1*2 — 
3*7 cm dl. a 0‘8 — 2*5 cm šir.), v přední třetině nejširší, zakončují se krátkou, do 
zadu ohnutou špičkou; mají vlnovitě pilovitý okraj, svraskalou, kalně ze- 
lenou svrchní stranu a šedoplsťnatý nebo pýřitý rub. Palisty, oproti jiným 
druhům dlouho neopadávající, jsou ledvinovité, na mladých let oros těch 
značně veliké, tak že téměř přesahují krátký, plstnatý řapík. Malé válcovité 
jehnědy, ukryté s počátku v lysých pupenech a rozvíjející se v dubnu a květnu 
před listy, jsou přisedlé po stranách větví a podepřeny několika listeny. Zelené 
šupiny jejich jsou zpředu rezavé. Květy prašníkové (F) i pestíkové (i^) jakož 
i tobolky plodní (7) shodují se s květy a tobolkami jívy. 
170 . Vrba popelavá ; 
A větévka s jehnědami prašnikovými, B s jehn. pestíko- 
vými, C větévka s listy ; F květ prašnikový, h\ kv. pes'í- 
kový, f zralá tobolka. 
Jest obecnou na pokrajích le- 
sův, u potokův a na vlhkých lu- 
kách. 
171. Jíva; 
A větévka s jehnědami prašníkovými, B s jehn, 
pestíkovou, C listy na mladém let orostu, D větévka 
s jehnědami nerozvitými ; F květ prašnikový, F , 
kv. pestíkový, f zralá tobolka. 
11. V. plazivá (S. repens L. — obr. 173) má krátký, po zemi i v zemí 
více méně plazivý pníček, z něhož vyrůstají tenké větve buď poléhavé neb vy- 
stoupavé, jen asi í / 2 m dlouhé. Drobné listy jsou vejčité až úzce kopinaté, krátce 
přišpičatěné, obyčejně po kraji ohrnuté, celokrajné nebo nepatrně zoubkované a 
alespoň na rubu stříbřitě šedoplstnaté, později i zde někdy olysalé, sušením snadno 
černající. Drobné, přisedlé, vejčité jehnědy, vyrůstající v dubnu a květnu před 
listy po stranách větví, chovají v paždí brvitých, zpředu černonachových šupin 
