136 
Jak již jméno naznačuje, jest v. babylonská domovem v záp. Asii, zejména 
v Persii, Arábii a Palestyně. U nás sázivá se pro okrasu v sadech a ještě častěji 
jako symbol hlubokéko smutku na hřbitovech. 
Až do nedávné doby byly všecky stromy pěstované ve střední Evropě pe- 
ští kové, pocházejíce z kříženic jediného stromu, jejž — dle Revue scientifique 
1898 — vypěstoval anglický básník Alex. Pope (f 1774). Týž dostal prý darem 
ze Smyrny košík fíků, na němž pozoroval zelenou dosud větévku této vrby ; zasadil 
ji do vlhké země a ona vyrostla po čase v stromek, jenž se stal později pra- 
matkou všech smutkových vrb ve střední Evropě. V novější době dostaly se však 
do Evropy z Persie i vrby prašníkové. 
Na hrobě Napoleonově na Sv. Heleně rostla vrba smutková s vlnitými 
listy, kterou nazvali v. Napoleonovou. Nyní přicházívá pod tímto jménem do 
obchodu zvláštní odrůda v. křehké (S. fragilis annularis, Lockenweide) a odrůda ame- 
13. V. slezská (S. sileciaca 
Willd. — obr. 174) jest statný 
keř s obloukovitými větvemi, po- 
doben nejvíce v. p o p e 1 a v é. Má 
opak vejčité nebo podlouhle 
vejčité, krátce zašpičatělé, po kraji 
vlno vito-pilové, v mládí vlnaté, 
hnědočerveně žilkované, p o z d ě j i 
lysé, na líci temnozelené, na rubu 
stejnobarevné nebo trochu nasivělé 
listy, na mladých prýtech s led- 
vinkovitými palisty, jež ovšem záhy 
opadávají. Válcovité jehnědy jsou 
krátce stopkaté; prašníkové 
rozvíjejí se před listy, pes tikové 
současně s listy; stopky posled- 
ních mívají 2—3 větší listy a 
později se poněkud prodlužují. 
Supiny jejich jsou dole zelenavé, 
na konci hnědočervené. Kvítky 
prašníkové (F) skládají se ze 2 ty- 
činek, jejichž prašníky i pó vy- 
pylení jsou žlutavé, peští kové (F^) 
z dlouze stopkatého, na- 
mnoze lysého semeníku s kra- 
tičkou čnělkou. Chlopně zralých 
tobolek (f) se srpovitě ohýbají. 
Roste na keřnatých stráních a při horských pastvinách v Krkonoších, horách Ji- 
zerských, Orličných, kladském Sněžníku, Jeseníku i Beskydách. 
Kvete poměrně pozdě: až v máji a červnu. 
i 4 . V. velkolistá (S. grandifolia Ser. — obr. 175) shoduje se ve většině 
vlastností s druhem předcházejícím; má však podlouhle kopinaté až opak vejčité, ke 
spodu namnoze klínovitě súžené, vlnovito-pilo vité až skoro celokrajné, v mládí 
i s mladými ratolestmi hedvábito-plstnaté, později na líci skoro lysé, tmavozelené, 
na rubu nasivělé, na vyniklých žilách třpytivě chlupaté listy značně veliké 
(až 13 cm dlouhé a 5 cm široké) a palisty srdčité, zdéli řapíků. O 
jehnědách, jejich šupinách, květech a zralých tobolkách platí vše, co pověděno 
bylo u v. slezské až na to, že semeníky (F±) jsou plstnaté a stopky jejich 
ještě delší. 
ncke vrby cerne (b. nigra penauiay 
173 . Vrba plazivá ; 
A větévka listnatá, B s jehnědami prašnikovými, C s jehn. 
pestíkovýra: ; F květ prašníkový, F x kv. pestikový, f zralá 
tobolka. 
