143 
několika šupinami 1 * ), listeny v jehnědách dřípaté nebo zubaté a květy objaty 
pohárkovitým okvětím; v prašníkových květech jest vždy větší počet tyčinek. 
Vyskytuje se u nás 
hlavně v 7 druzích : 
listy srdčitě vejci té 
nebo skoro okrou- 
hlé, úhlatě zubaté; 
supili)’ (listeny) jeh- 
něd brvité až huňa- 
té; tyčinek ve kvě- 
tech prašníkových 
namnoze 8 
listy alespoň později úplně lysé; řapíkv zdéli / , 1 
nebo delší čepelí, se stran silně smáčknuté ^ os *' ,ia 1 
míšenec? { topol šedý 3. 
listy na rubu stříbřitě šedoplsťnaté ; řapíky kratší / , %> 
než čepel, přioblé \ 111( ,l 
listy kosníkové nebo 
trojhranně vejčité, 
pilovité, anebo vej- 
čité až elliptičné, tu- 
pě zubaté ; šupiny 
jeliněd lysé ; tyčinek 
ve kv. prašníkových 
12 — 30 
mladé větve kožo- 
vitě žluté ; řapíky 
se stran smáčknuté; 
listy kosníkovité ne- 
bo trojhranně vej- 
čité, pilovité 
listy 
pokra- 
ji lysé 
větve rozestálé, 
tudíž koruna ko- 
šatá ; listy troj- 
lirauně vejčité, 
namnoze delší 
než širší 
větve přímé, tu- 
díž koruna štíhle 
jehlancovitá ; 
listy kosníkovité, 
namnoze širší 
než delší 
listy po kraji měkce brvi- 
té; odkvetlé jehnědy pe- 
stíkové až 16 cm dlouhé, 
růžencovité; mladé větve 
korkovitými žebry hranaté 
černý 4. 
vlašský 5 . 
kanad- 
ský 7. 
mladé větve hnědé; řapíky přioblé, nahoře žla- / balšámo- 
bovité; listy vejčité nebo elliptičné, tupě zubaté ) vý 6. 
1. Osyka- (Populus tremula 3 L., Espe, Zitterpappel - obr. 184) jest strom, 
zřídka keř s šedě olivovou, později načernalou, hladkou korou, lysými větvemi a 
střídavými, skoro okrouhlými, úhlatě zubatými, po obou stranách lysými listy, jejichž 
dlouhé řapíky jsou s boků silně smáčknuty, pročež i mírný vánek uvádí 
je v pohyb. Tím se stává, že často po celý den se chvějí, i tehdy, kdy listy jiných 
stromů jsou v plném klidu. 
Biologický význam tohoto takřka nepřetržitého chvění se listů osykových, 
jež i v pořekadlo vešlo a zavdalo příčinu k různým pověstem 4 , jest prý asi ten, 
aby se jím zastrašili někteří škůdcové, zejména některé housenky a motýlové, kteří 
by na listy kladli vajíčka. 
*) Jak možno stromy a kře dle pupenů v zimě rozeznati, ukázal prof. Fran t. H off- 
mann v monografii: > Dřeviny Hradce Králové a okolí v zimě«, Král. Hradec T892 
ž ) Vyskytuje se i v jiných řečech slov., nazývajíc se na př. pol. osika, osiezyna. 
rus. och h a, ocnKa, chorv. j a sika atd. Ve stslov. slula osina. Dle Picteta od téhož 
kořene jako jasan, totiž as = svítiti, odkudž jasuý, vzhledem ke kůře. Bělorusky slově 
flCOKop, t. j. HCHhiii KopoK). Analogicky mělo by se i v češtině psáti osika. 
3 ) Lat. tremulus = chvějící se, tedy téhož významu jako populus (viz pozn. 
6 ) na str. 142). Srovn. též srb. trepetljika, pol. trzepiecina, něm. Zitterpappel. 
4 ) Jedna křesťanská legenda vykládá o tom takto: Kdysi šel Pán Ježíš se svými 
apoštoly lesem. Všecky stromy se uctivě ukláněly, jen pyšná osyka vypínala hrdě svou 
korunu. I rozhněval se Pán a řekl: »Poněvadž nepozdravuješ Lásku, která k tobě při- 
chází, aby ti žehnala, chvějž se ve stálém strachu až do skonání. « Jiná křesťanská pověst 
praví, že osyka od té doby stále se chvěje, co se na ní oběsil Jidáš. Dle starořecké báje 
proměnil Zeus v topoly (osyky) dcery Heliový, anyť stále ronily slzy nad ztrátou mi- 
lovaného svého bratra Faětona. 
