153 
Rod 1 . Bříza 1 (Betula 2 Birke) má prašníkové květy s nepatrným 
okvětím llistým, řidčeji 21istým (obr. 199 A) a s prašníky lysými; květy pestíkové 
(obr. 199 i?) jsou nahé, sedí po třech v paždích trojkřídlých, později papírovitých, 
opadavých listenů (šupin) válcovitých jehněd a dospívají v nažky křídlaté, volné 
(se svými listeny nesrostlé a jimi nezahalené). — Roste u nás ve 4 druzích: 
Bříza 
stromy (zřídka kře) 
s listy dlouze řapí- 
katými; křídlaté naž- 
ky jsou zcela zakryty 
šupinou, vjejížpaždí 
sedí 
listy obak lysé; postranní ušty šupin 
jehněd pestíkovýcli směřují 11a strany 
nebo do zadu; křídlatá obruba nažek 
2 krát širší než nažka 
listy v mládí na rubu chlupaté nebo 
i později v úhlech nervu vousaté; po- 
stranní lišty šupin plodních směřují 
do předu ; obruba jen asi zšíři své nažky 
obecná 1. 
pyrit A 2. 
nízké kře s listy 
drobnými, krátce řa- 
píkatými; nažky ne- 
jsou úplně svými 
l šupinami zakryty 
mladé větve huňaté, namnoze bez pry- í , ^ 
skyřičných žlázek; postranní ušty šupin ' 1 
plodních asi zdéli uštu prostředního ( 
mladé větve pýřité, hustě poseté pryskyř. ( 
žlutými žlázkami; postranní ušty šupin nízká 4 . 
plodních kratší nežli prostřední ušet [ 
1. Bříza obecná neboli bradavičnatá (Betula verrucosa Ehrh., B. alba 
L. part., warzige Birke — obr. 197 a 198) má na štíhlém kmeni a silnějších větvích 
bílou kůru, která se snadno v papírovitých proužcích slupuje; na mladších větvích 
však jest kůra červenohnědá. Ostatně jsou mladé -větve prutovité, nejčastěji přímé, 
řidčeji převislé, namnoze posázeny bradavičnatými, pryskyřičnými žlázkami a porostlé 
střídavými listy o dlouhých řapících a kosočtverečných nebo trojhranně vejčitých, 
dlouze špičatých, pokraji dvakráte ostře pilovitých čepelích. 3 V mládí bývají listy potaženy 
lepkavým povlakem, který zabraňuje přílišnému vypařování vody a vyzařování tepla. 
Za podobným účelem bývají řapíky listové jakož i mladé letorosty s počátku pý- 
řité. Drobounké, neúhledné, jednodomé kvítky, objevující se poprvé 11 a stromech 
15 — 251etých, jsou směstnány do válcovitých jehněd. 
Jehnědy prašníkové (J) vyvinují se po 2 - 3 na koncích větviček už na 
podzim v podobě zelených, později hnědých, 1—2 cm dlouhých válečků. Přezi- 
movavše počnou se záhy z jara, někdy už koncem března prodlužovati, tak že 
šupiny jejich, dosud těsně k sobě přiložené, od sebe se oddalují a mezi nimi 
objeví se prašníky. Jest pak složení těchto jehněd takové: na hlavní, chabé, pře- 
vislé ose sedí četné stopkaté, šupinovité listeny (F b) mající na svrchní (k vrcholku 
jehnědy) obrácené straně v právo i v levo po jednom menším šupinovitém listenci 
(a, p). V paždí každého listenu sedí vidlan tří kvítků velice jednoduchých ; majíť za 
okvětí pouze jediný nepatrný lístek vpředu, zřídka ještě jeden vzadu (obr. 199 A) a 
jenom dvě tyčinky, jejichž nitky jsou nahoře rozpolcený a pytlíčky prašníkové od 
sebe odděleny (a), tak že se zdá, jako by v každém kvítku byly tyčinky čtyři a 
tudíž v paždí každého listenu celkem tyčinek 12. 
Jehnědy pestíkové (JJ vyvinunující se na pobočných krátkých větvičkách 
teprve na jaře, jsou mnohem štíhlejší jehněd prašníkových, jen asi 2 cm dlouhé, 
zelené. V paždích jejich šupinovitých, 31aločných listenů (b) — postranní šupinovité 
listence («, p) srůstají totiž s listenem prostředním a s ním zároveň po odkvetení 
se zveličují, tak že původní štíhlé jehnědy mění se později ve válcovité, asi 2 l / 2 cm 
dlouhé šištice — sedí též po 3 kvítcích (F r ), které však jsou zcela nahé. Každý 
l ) Pocházejíc od stslov. bréza, vyskytuje se i v jiných řečech slov., na př. rns. 
6 epe 3 a. pol. brzoza, cliorv. brezica atd. Srovn. stind. bhurja = bříza. 
-) Tak zvali břízu již staří Římané. 
3 ) Na miadjxh rostlinách bývají listy jednoduše pilovité a chlupaté, tak že 
se podobají listům b. pýřité (B. pubescens Ehrh., str. 156). 
