173 
slušný počet. V Čechách znám jest na př. dub zvaný „Oldřich", rostoucí u Peruce, 
jehož stáří udává se na 1000 let. Památný jest i dub svatováclavský, na 
Stochově v okresu novostrašeckém, jejž prý zasadila sv. Ludmila na památku svého 
vnuka, sv. Václava. Původní kmen nyní už docela odumřel, ale z něho vyrostl 
kmen nový, který nad starým dosti mohutné se vypíná. V Karlových Varech jest 
obrovský dub zvaný Korné rovým (Kórnereiche). Také u Oseku rostou podobní 
velikáni. 
Užitek dubu jest rozmanitý : Těžké, velmi trvanlivé, tvrdé, červenavé dříví, 
které ležíc delší dobu v rašelinné vodě zčerná, hodí se dobře na stavby vodní, 
na dužiny sudů, továrnické stroje a železničně prahy. Kůra dává nejlepší tříslo. 
Žaludy krmí se dobře vepřový dobytek a také se někde praží a rozemleté zavá- 
řejí místo kávy. 
Tak zv. duběnky, t. j. kulaté nebo hrbolaté nádory na listech a žaludech 
— viz o nich dále mezi škůdci — obsahují mnoho třísloviny a tanninu, proto 
se jich používá v jirchářství, medicině, barvířství a k dělání inkoustu. Ovšem 
k těmto účelům hodí se hlavně jen duběnky dubů jihoevropských, poněvadž du- 
běnky našich dubů jsou na tříslovinu a tanriin dosti chudé. 
227. Roháč. 
Odvar z mladé dubové kůry odporučuje Kneipp na obklady tlustého 
krku a vole; ostatně doporučuje se též omývati si jím omrzlé údy jakož i 
příliš se potící nohy. 
Dub jest symbolem síly a jaksi králem lesních stromů, proto jsou dubové 
listy a žaludy odznakem lesníkův a myslivců. Již starověkým národům byl posvátným 
a zasvěcen nej vyšším bohům: u Římanů Jovišovi, u Řeků Diovi. Z šelestu 
listí starého dubu v řecké Dodoně se věštilo. Dle zpráv Pliniových také staří 
Gallové uctívali dub. U starých Slovanů zasvěcen byl hromovládci Perunovi. 
Největší úctě těšil se však dub u starých Germanů, kteří jej zasvětili bohu 
blesku - Th ořovi, obětovali pod ním bohům, konali poradně schůze a větvemi 
jeho při slavnostech se věnčili. V novější době zvolili si jej Němci za symbol své 
národnosti. 1 
*) »A nikoli uevhodně«, praví Primus Sobotka ve svém Rostlinstvu etc., 
»neboť nelze upříti, že má jisté vlastnosti, které živě připomínají povahu Němců. Tvrdý 
zajisté dub s drsnou korou, sukovitými zohýbanými větvemi, jenž se rád roztahuje do 
šířky na újmu a na úkor sousedního rostlinstva, dobře se hodí k rázné, bezohledné povaze 
německé, která podobně se tlačí vá na svoje sousedy, dokud jich buď nezatlačí nebo ne- 
potlačí. « 
