182 
4. D. kaštanový (Q. prinus 1 L. — obr. 243 C) dorůstá až 30 m výšky, má 
kožovité, podlouhle opak vejčité, hrubě vroubkovano-pilovité listy a veliké ža- 
ludy s číškami skoro polokulatými. Pochází ze sev. Ameriky jako všecky předch. 
5 , D. uherský (Q. hungarica Hubeny, Q. conferta Kit. — obr. 244) má 
krátce řapíkaté, v obrysu opak vejčité, až 2 dm dlouhé a přes 1 dm široké 
listy rozeklány po každé straně mělkými nebo hlubokými zářezy v 7 — 1 1 laloků 
celokrajných nebo opět laločnatě vykrajovaných; na spodu bývají čepele namnoze 
vykrojeny srdčitě v ouška jako u dubu letního. Rub listů a řapíky jsou více méně plstnaté. 
Květy prašníkové, obsahující většinou po 10 tyčinkách, skládají jehnědy až přes 
244 . Dub uherský . 
1 dm dlouhé. Květy pestíkové sedí často hustě pohromadě na tlustých, přímých 
stopkách vyrůstajících z paždí hořejších listů. Plodní číšky jsou pokryty šupinami 
světle hnědými, vlnitě plstnatými. 
Oproti předcházejícím, vesměs severoamerickým druhům jest domovem v ji- 
hových. Evropě; v některých okresích uherských tvoří malé lesy. 
Pozn. Druhy jihoevropské, s vytrvalými, nedělenými, nanejvýš pouze 
ostnitě pilovitými listy — z nichž nejznámější jest dub korkový neboli plut 
(Q. suber L.), jehož svrchní vrstvy kůry dávají korek, d. kerm esový (Q. coc- 
*) Jménem jigTvog rozuměli staří Řekové nějaký druh dubu s vytrvalými listy. 
