220 
zhnědne a následkem vzrůstu vnitřní suknice se roztrhá. A tak představuje cibule 
podsněžníku vždy tři po sobě jdoucí generace: hnědá, vnější slupka byla založena 
předloním, bílá suknice cibuli vytvářející loni a blanitá pochva i s oběma listy (/ t ), 
jejichž spodinu objímá, jest původu letošního. Sledujeme-li vývoj těchto generací 
(obr. 295 B), poznáme, že jsou pokračováním jedné a téže osy, kdežto květonosný 
stvol jest vždy postranní, což jest u cibulnatých rostlin zjev vzácný; býváť u nich 
zpravidla květonosný stvol terminální a cibule po sobě následujících generací vytvá- 
řejí sympodium. Každého roku vy- 
vinou se totiž na téže vzrůstem 
neukončené ose ( x jj tři postranní 
listy: nejspodnější z nich (/>) jest 
ona blanitá pochva, která jest dole 
dužnatá a příštím rokem se pře- 
tvoří v suknici, oba hořejší, těsně 
nad sebou stojící (l x ) jsou listy 
letošní ; z pupenu, který sedí v paždí 
hořejšího listu, vyrůstá květonosný 
stvol (k). 
Přezimující cibule jest zá- 
rodkům příštích listův a květo- 
nosného stvolu již během léta se 
vyvinujícím dobrou ochranou a 
obsahuje pro další jejich vzrůst — 
až je jarní slunko probudí k ži- 
votu - hojnost výživných látek. 
Aby netrpěla červy a larvami, jež 
žijí v zemi, jest proniknuta palči- 
vou látkou, působící u člověka 
dávení. Také listy obsahují v ple- 
tivu předrobné vápenité jehličky 
neboli rafidy, které na jazyku více 
méně pálí a jsou příčinou, že jich 
plži nežerou. 
Jediný konečný květ jest 
před rozvitím — aby útlé ústroje 
jeho netrpěly mrazem a vlhkem 
— zahalen v blanitém toulci 
(spatha — /), který vznikl srůstem 
dvou listenů. Aby do něho ne- 
mohla dešťová voda a rosa, pylu 
i medovině velice škodlivá, obrací 
se květ ústím k zemi. 
Složení jeho jest takové (/j/y): 
Spodní, ze 3 plodolistů tvořený semeník (/>) chová ve vnitřních úhlech tří 
pouzder (obr. 293) po dvou řadách vajíček (z) ; na vrcholku prodlužuje se v jedno- 
duchou čnělku (/) zakončenou nedělenou bliznou («). Tyčinek (#) jest 6; prašníky 
jejich, zakončeny hrotitými výrostky, jsou introrsní, otvírajíce se na vrcholcích 
krátkými skulinami dovnitř ( m ). Lístkův okvětních jest též šest a to po třech ve 
2 kruzích: lístky vnějšího kruhu ( 0 ) jsou podlouhle vejčité, sněhobílé a odstálé; 
lístky vnitřního kruhu ( 0 ^) jsou asi o polovici menší, klínovité, na širším konci 
srdčitě vykrojené, přímé, mnohem tužší a zelenavě proužkované. 
Plod (f } / t ) jest trojpouzdrá, mnohosemenná tobolka, která na zemi dozravši 
poltí se od vrcholku ke stopce ve 3 chlopně (f 2 ). 
294 . Podsněžník bílý; 
A rostlina mladá, dosud nerozkvetlá, B s rozvitým l vetem : 
b blanitá pochva, t toulec. — F podélný řez kveteni : 
p semeník s vajíčky z, o vnější, o , vnitřní lístky okvětní, 
a tyčinky, / čnělka, n blizna; F x semeník p s tyčinkami a, 
čnělkou l a bliznou n \ a zralý prašník s pylem m ; /tobolka, 
/, příčný řez touže ; / 2 tobolka zralá. 
