238 
sehnuté, na konci zaokrouhlené lístky okvětní jsou asi dvakráte tak dlouhé jak 
široké a na spodině svrchní strany porostlé řadou hustých, žlutých vousů ; vnitřní 
lístky okvětní, zpříma obloukem k sobě skloněné, jsou asi tak veliké jako lístky 
vnější, sužují se dole v krátký nehet a bývají trochu bledší barvy. Lupenitá ramena 
čnělky, uprostřed nejširší, jsou bledo modrá. Tyčinky (a) pod rameny čnělky 
se skrývající mají praš niky asi tak dlouhé jako nitky, čímž liší se tento 
jihoevropský druh od našeho domácího, ač vzácného, podobného k. bezového. 
Rosta v jižní a záp. Evropě planě na skalách a kamenitých stráních, jest -jak již 
praveno - velice oblíbenou květinou selských zahrádek, z nichž také pořídku zplaňuje. 
Květy jeho, rozvíjející se hlavně v květnu, pouštějí ve vroucí vodě modré 
barvivo, jímž možno barvití vlnu a hedvábí. 
Z ostatních cizozemských druhů, pěstovaných u nás pro okrasu, budtež ještě 
pouze uvedeny í 
K. florentinský (I. florentina L.) — podobá se vnějškem k. německému; 
má však poněkud vonné okvětí bílé nebo slabě namodralé, na rubu hnědě 
nebo zeleně žilkované a na spodině svrchní strany vnějších lístků hustou řadu žlutých, 
na konci oranžových vousů. Listeny pod květy jsou v době květu až na ze- 
lený hřební kýl a nejspodnější část, suchomázdřité. 
Jest domovem v jižní Evropě a sev. Africe. Vonný oddenek »fialkový 
kořen«, druhdy vyhlášený lék, usušen byv skýtá thé proti chorobám plicním. Také 
se z něho připravuje prášek na zuby a míchá se do šňupavého tabáku. Na Východě 
si čerstvým oddenkem potírají líce, poněvadž ostrá jeho šcáva způsobuje na kůži 
růměnec. 
K. bledý (I. pallida L.) — podobá se též k. německému, má však okvětí 
bledě fialové, temněji žilkované, libovonné, a listeny, které mladé květy za- 
halovaly, jsou v době rozkvětu celé suchomázdřité. Jest také domovem v jižní 
Evropě. Oddenku používá se k týmž účelům jako od druhu předch. 
Rod 2 . Mečík 1 (Gladiolus 2 , Siegwurz) zachovává se cibulovitými hlí- 
zami a má květy — sestaveny do jednostranného ldasovitého květenství — se sotr 
měrným okvětím a jednoduchou čnělkou, která jest teprve na konci rozeklána ve 
3 lupínkaté blizny. Roste u nás planě namnoze jako vzácnost ve 2 druzích: 
1. Mečík střechovitý (Gladiolus imbricatus L. -obr. 320) má jako všecky 
druhy na spodu hlízku (A), která sedíc na vrcholku hlízky loňské, svraskalé (A^), 
jest i s ní obalena souběžnými, hustými, tenkými vlákny, zbytky to po vyhynulých 
šupinovitých listech ; u tohoto druhu jsou tato vlákna nahoře spojena, nejdoleji 
se však odtrhují. Poněvadž vedlejší kořeny vyrůstají pouze na spodu, připomíná 
hlíza mečíku velice cibuli a bývá také mylně za cibuli považována. 
S morfologického stanoviska dlužno hlízy mečíku považovati za silně ztloustlé 
a miskovitě rozšířené nejdolejší články neboli internodia kvetoucích os po sobě 
následujících generací (obr. 321). Zatím totiž co stará hlíza (A) odumírá a se 
scvrkuje, hromadí se výživné látky do nejspodnějších článků kvetoucí lodyhy a 
přetvořují je v novou hlízku (h)> která, když květonosná lodyha zahyne, dále se 
zachovává a přezimuje. V paždí nejhořejšího (miskovitě rozšířeného) článku této 
hlízy a lodyhy (/) sedí pupen (/>), z něhož příštího jara vyroste nová lodyha a 
silným ztloustnutím nejspodnějších její internodií vznikne nová hlíza s novým pu- 
*) Srovn. pol. mieczyk, rus. mnaaíHHKt, chorv. meček, sabljan. Viz pozn. 
následující. 
2 ) Zdrobn. lat. gladius = meč, vzhledem k listům. 
