273 
oddenku, který je hustě porostlý tlustými, hnízdovitě spletenými kořínky, silnou, 
až V 2 m vysokou, ocelově namodralou lodyhu, končící se řídkým klasem 
úhledných, s počátku fialově, později žlutavě zbarvených, skoro přímých květů. 
Listy jsou zastoupeny pochvatými šupinami a přecházejí nahoře v listeny, 
v jejichž paždích sedí květy. Kopinaté lístky okvětní (ŽI) jsou rozestálé; podlouhle 
vejčitý, po kraji vlnitě zprohýbaný pysk vybíhá do zadu v tenkou ostruhu asi 
tak dlouhou jako je semeník (F). O prašníku, pylu, plodech a způsobu opylení platí 
asi totéž, co pověděno u rodu předch. 
Jsa rostlinou s apro f y t i c ko u, roste nejraději v humosní půdě lesní. 
V střední Evropě však jest velice vzácný; u nás byl pozorován pouze v lese 
Hlošku u Klobouk a u Kurdějova (száp. od Hustopeče) v jižní Moravě. Kvete 
v červnu a červenci. 
Rod 11. Krvisstíl*: 1 (Epipactis 2 , Sumpfwurz) má květy bezostružné 
na kroucených stopkách, pysk složen ze dvou článků, ostatní okvětní lístky zvon- 
kovitě skloněny; prašník a pyl jsou asi téže povahy jako u hlístníku (str. 272). 
Vyskytuje se u nás v 5 druzích: 
J ) Polsky slově kruszczyk. Dle Jungmanna krust = pobřišnice, část odění, 
jemuž se žlábkovitý dolní pysk podobá (?). 
2 ) Jménem emnaxríg (slož. z sni = na -j- nr/yvv/iu — tkvím) rozuměl Dioscorides 
nějakou rostlinu cizopasnou. 
iS 
