278 
2. O. bělavá (C. pallens Rich., C. grandiflora 1 Babing., Serapias 2 grandiflora 
Scop. - obr. 370) vyhání z podobného oddenku, jaký má druh předch., lodyhu po 
celé délce lysou, s listy vejčitými až vejčitě kopinatými, které přecházejí v listeny 
od ostatních listů sotva poznatelné, čím výše ovšem menší. Květy, roz- 
víjející se v květnu a červnu, mají semeníky lysé a okvětí bílé nebo žlutá vo- 
bílé. Vnější lístky okvětní (c, 1,2,3) jsou špičaté, vnitřní (4, 5) tupé; přední článek 
pysku (6) jest okrouhle trojhranný, širší než delší, se žlutou skvrnou. 
370 . O krotíce béla vá ; 
c okvětní lístky i — 6. 
371. O krotíce mečolístá; 
A celkový pohled na mladou rostlinu : 
c okvětní lístky 1—6. 
Roste na keřnatých stráních a ve světlých lesích v širším okolí pražském, 
v nížinách polabských, Jičínsko-Boleslavsku, poříčí Ploučnice, horách Krušných, 
Brdech, v poříčí horní Sázavy a Chrudimky, v jižní, střední a vých. Moravě i ve 
Slezsku. 
3. O. mečolistá (C. ensifolia Rich., Serapias 2 xiphophyllum 3 L. fil. - obr. 
371) shoduje se v lysé lodyze, lysých semenících a v bílých okvětích (c ) — 
1 ) Lat. grandiflorus — velek věty. 
2 ) Viz pozn. ') na str. 274. 
3 ) Zrovna tak jako lat. eusifolius (ensis meč -[-foliům = list) z řec. £ ícpog 
= meč -f- (p v klov list. 
